893.] 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



13 



il eie og paa denne maade komme sig ud af det prekære for- 

 hold til adlen 1 . 



Hvad Solons forfatningsarbeide angaar, saa ligger tyngde- 

 unktet deri, at han optog ^almuen, d. v. s. de gamle klienter 

 om politisk berettigede medlemmer af samfundet. Ganske vist 

 lev mæDgdens politiske rettigheder til en begyndelse noksaa 

 idskrænkede, ialfald praktisk talt. Rettighederne var nemlig 

 fmaalt efter, hvilken klasse vedkommende hørte til, og da klasse- 

 lddelingen igjen afhang af, hvor stor afkastning enhvers jord 

 av, saa kom saa godt som alle theter foreløbig kun i theter- 

 lassen eller 4de klasse; thi det vårede naturligvis en god tid, 

 iden almuen saa sig istand til at erhverve sig jord nok til at 

 unne komme op i en af de høiere klasser. Fjerde klasses med- 

 (inmer havde blot ret til at møde op og stemme i folkeforsam- 

 ngen samt deltage i folkedomstolene, hvis betydning imidlertid 

 igenlunde var ringe, da Solon tillod appel til disse fra embeds- 

 ændenes dom 2 . Dette var jo noget; „thi naar folket bliver 

 ^rre over den retslige afgjørelse, saa bliver det herre over 

 atsstyrelsen", som Aristoteles 1 udtrykker sig. Den hele admi- 

 istration og adgangen til raad og embeder var dog forbeholdt 



tre øverste klasser, det vil foreløbig sige de adlige. Men 



it stod enhver frit at arbeide sig op i disse klasser, hvis han 



mde; forsaavidt kan Aristoteles 3 med rette sige: „Fra Solons 



rfatning tager demokratiet sin begyndelse". Fødselsaristokra- 



3ts magt som saadant var theoretisk brudt; men praktisk talt 



[ det største parten af sin gamle magt igjen i egenskab af 



rdeiere. Det var dog ikke blot som hørende til de politisk 



dst berettigede klasser, at aristokratiet beholdt magten og le- 



lsen; det te var endmere en følge af, at Solon ikke friede 



1 Aristoteles Politik. 1266 b. 17 nævner en lov af Solon, hvorved der 

 skal være truffet bestemmelser om et vist maksimum af jord, som 

 kunde forenes paa en haand. Dette kan vel ikke forklares ander- 

 ledes, end at Solon, da han gav retten til at sælge jord fri, var ræd 

 for, at denne herigjennem kunde samles paa faa hænder; for at 

 hindre dette fastsatte han nu et vist maksimum. 

 Aristot. Pol. Ath. p. 26,3 (c. 9). 

 Pol. Ath. p. 26,4 (c. 9). 

 Pol. Ath. p. 105,7 (c. 41). 



