16 



A. RÆDER. 



[No. 2. 



ære var tænkt som midtpunkter for religiøse feste, der skulde 

 knytte de forskjellige landsdele og stænder sammen, ja binde 

 eernes, nabobyernes og de omliggende kysters indbyggere til 

 Athen som religiest centrum 1 , en politik, som jo Perikles senere 

 optog i forstørret maalestok. 



End tydeligere træder denne Peisistratos's tanke at gjøre 

 Athen til sjælen i et system af søstater frem i hans rensning af 

 De los", jonernes religiøse midtpunkt og atter i det 5te aarh. 

 udgangspunktet for Athens hegemonibestræbelser. Han soger 

 støtte for sin magt paa Naksos 3 og i Thessalien. Men vigtigst 

 og mest bemerkningsværdt er dog hans forsøg paa at vinde 

 fast fod i Makedoniens og Thrakiens paa guid og andre vigtige 

 naturprodukter saa rige lande. Gjennem besættelse af Chersones 

 med attiske kolonister under ledelse af Philaidernes mægtige 

 familie og gjennem erhvervelsen af Sigeion prøvede han videre 

 at gjøre sig til herre over Hellesponten, der allerede dengang 

 var af den største betydning for Athen som porten til de korn- 

 rige pontiske lande. Vi ved jo, hvorledes athenienserne senere 

 under Perserkrigene ikke før havde overvundet faren for per- 

 sernes angreb, før de gjenoptog Peisistratos's politik i disse 

 egne. Af ikke mindre interesse er det at se, hvorledes Peisi- 

 stratos ogsaa i en anden retning førte Athens politik ind paa 

 de samme baner, som demokratiets ledere og den attiske stor- 

 magtsstillings forkjæmpere senere kom til at slaa ind paa. Han 

 sluttede nemlig forbund med Argos*, Spartas rival og uforsonlige 

 modstander paa Peloponnes. Denne hans politik, der tydeligst 

 viser, at det var hans a^t at hæve Athen op en til herskende stilling 

 ved siden af Sparta, var det ogsaa, der først og fremst kostede 

 hans familie magten; thi den egentlige grund til Spartas ind- 

 skriden og Hippias's forblivelse maa vi soge her 5 . 



1 E. Curtius, Stadtgesch. v. Athen p. 70 og fl. 



2 Herodot I 64. Thukyd. III 104. 



3 Herodot I 64. 



4 Aristot. Pol. Ath. p. 46, 3 (c. 17). 

 » Aristot. Pol. Ath. p. 50, 18 (c. 19). 



