18 



A. EÆDER. 



[No. 2. 



med det demokratiske parti 1 ; da han saaledes var kommen i 

 spidsen baade for de gamle Paralier og Diakrier, gjeimemførte 

 han i aaret 508 — 7 2 sin reform af den solonske forfatning. 



2det kapitel. 



Den kleisthenske reform. 



Det var ingen let opgave, Kleisthenes havde at lese, da han 

 efter Isagoras's fordrivelse tog fat paa gjennem en reform af 

 Solons forfatning og de givne samfundsforhold at skaffe ro og 

 orden tilveie og sikre Attika en sund og fredlig udvikling. 

 Solons lovgivning havde ikke opnaaet, hvad den havde tilsigtet. 

 Hans timokratiske statsordning havde ikke formaaet at forsone 

 de forskjellige stænder med hverandre, end sige faaet dem til 

 at smelte sammen til et hele, til et folk; ligesaa lidt havde han 

 faaet de lokale stridigheder til at forstumme; der var fremdeles 

 rivalisation mellem de forskjellige landsdele ligesom- mellem by 

 og land. Befolkningen dannede saaledes endnu ikke i ordets 

 egentlige forstand ett folk, Attika ett land; stand stod mod 

 stand, landsdel mod landsdel. 



Et blik paa de daværende samfundsforhold vil vise dette. 

 Befolkningen faldt, naar man bortser fra slaverne, i tre skarpt 

 adskilte stænder : 1) eupatriderne eller den gamle adel, svarende 

 til de romerske patricier; 2) folket eller theterne, der havde 

 aktiv borgerret fra Solon af; disse svarer til klienterne i Korns 

 ældre historie; 3) en fri arbeiderklasse, der stod udenfor staten 

 og ikke havde nogen slags politiske rettigheder; disse svarer til 

 de romerske plebeier før Servius Tullius. 



1. Eupatriderne eller de gamle slegters fuldbaarne med- 

 lemmer eiede paa denne tid endnu den overveiende delafjordei 



1 Arist. Pol. Ath. p. 52, 6 (ca. 20): f}TTa>fievos Se råle éraioiaie 6 K).eio&evr r 

 TToooriydyero rov Srj/uor utioSiSovs TM nli&ei rtjV noXireiav. Herodot ud 

 taler det samme V, 66: kooovptvos Se 6 Klsio&év^s rov Sf [xov ngoosraioi& 



1 Aristot. Pol. Ath. p. 455 har hævdet, at den kleisthenske forfatninf 

 forst kan skrive sig fra tiden efter Kleomenes's og Isagoras's for 

 drivelse. Herodot V, 66 og fl. har begivenhederne i en misvisend 

 orden. 



