24 



A. EÆDEfi. 



[No. 2. 



herigjennem har søgt at faa mest mulig middelstore demer, for- 

 åt ikke den ene i altfor høi grad skulde overgaa den anden i 

 magt og indflydelse. At denne tanke har været oppe hos 

 ham, synes at fremgaa af en foranstaltning, som neppe kan 

 have havt nogen anden hensigt, end at soge at afværge 

 saadant for fremtiden. Man kunde nemlig forudse, at i tidens 

 løb enkelte demer, især de, som var beliggende inden selve 

 byens omraade, vilde vokse sterkt i folkemængde og rigdora, 

 ikke mindst ved indvandring fra de af naturen mindre rigt ud- 

 styrede og mindre bekvemt beliggende demer; saadanne vilde 

 derigjennem komme til at vinde foroget betydning paa de andres 

 bekostning. Dette søgte Kleisthenes at hindre, dog ikke gjennem 

 forbud mod omflytning; thi det stod altid enhver borger frit at 

 slaa sig ned, hvor han vilde. Han bestemte derimod, at enhver 

 skulde tilhøre den deme, han paa nyordningens tid opholdt sig i, 

 og til denne deme skulde saa han og hans efterkommere vedblive 

 at høre, selv om de forlod den og flyttede til en anden 1 . Pei- 

 raieus, som blot dannede en deme, blev jo senere en overmaade 

 folkerig stad; men demen Peiraieus talte alligevel ikke saa 

 særlig mange borgere; de fleste, som boede der, tilhørte, naar 

 de fremmede fraregnes, andre demer rundt om i Attika. Det 

 samme var tilfældet med selve Athen, der var delt i omkring 

 10 demer. Selv om Athens folkemængde vokste betydelig, saa 

 steg ingenlunde disse demers medlemsantal i samme maalestok. 

 Herved hindredes ogsaa mest mulig, at bybeboere kom til at 

 staa i modsætning til befolkningen paa landet; selv om der dan- 

 nede sig folkerige centrer, saa kunde disse politisk seet ikke 

 blive farlige for de omliggende deles frihed, da deres indbyggere 

 ikke dannede nogensomhelst administrativ enhed, men var fordelt 

 paa demerne udover det hele land. 



Vi har ogsaa et andet vidnesbyrd om Kleisthenes's omhu for, 

 at ikke de smaa demer skulde undertrykkes af de større, saa at 

 principet om lige rettigheder for alle, lige andel i statens styre 

 for alle landets egne ikke gjordes til skamme. Jeg mener maa- 



1 Meier, De gentilitate Attica. Halle 1834, p. 35. 



