32 



A. EÆDER. 



LNo. 2. 



altid og for komediernes vedkommende ialfald i den tidligere 

 tid direkte blandt alle borgere og overførtes først senere til 

 phylerne 1 . Dernæst benyttedes phyleinddelingen, som allerede 

 før fremhævet 2 , ved besættelsen af posterne i raadet, idet hver 

 phyle havde at stille 5CT raadsherrer, der imidlertid atter var 

 fordelt paa demerne. Endelig udtoges ved de mange embeder, 

 der talte 10 indehavere eller et større med 10 deleligt tal, et 

 3ige stort antal af hver phyle. 



Ligesom phylerne, efter hvad vi allerede har seet, tjente 

 til at ophæve forskjellen mellem by og land, hindre opstaaelse 

 af territoriale partier samt til at bryde aristokratiets magt, saa- 

 ledes skulde de ogsaa give et synligt udtryk for alles lighed, 

 sørge for, at byrder som rettigheder fordeltes ligelig paa det 

 hele land 3 . Paa leiturgiernes omraade kunde phyle kappes med 

 phyle, ligesom borger med borger,, uden at nogen for statens 

 enhed farlig splid deraf opstod; thi phyleinddelingen hvilede 

 hverken paa nogen klasseforskjel eller paa noget territorialt 

 princip. 



Et spørgsmaal, som det kunde være af stor interesse at be- 

 svare her, da vi taler om de forskjellige folkeklasser og de for- 

 skjellige landsdeles indbyrdes forhold i tiden før og efter Klei- 

 sthenes, er, hvorledes det r forholdt sig med connubiet eller epigamiei 

 inden Attikasfgrænser. Naar havde de forskjellige stænder, og 

 naar havde del forskjellige landsdeles beboere faaet ret til ai 

 indgaa lovmæssigt, privatretslig anerkjendt egteskab indbyrdes' 

 Desværre [har/j kildernef ikke! levnet^ os nogenToplysninger an 

 gaaende dette spørgsmaal,' hvis storejbetydning bedst fremgaa 

 af udviklingen i Rom.f Tor tidend efter|Kleisthenes]maa mai 

 vel gaa ud fra, at saadant connubium fandtes mellem alle stæncV 

 og dele af Attika; thi Plutarchs beretning 4 , at demerne Pallen 

 og Hagnus ikke tilstod hverandre epigami, maa ganske vu 

 tænkes sigtende til forhold i den historiske tid, men kan ble 



1 Aristot. Pol. Ath. 140, 13 (c. 56). 



2 Pag. 25. 



8 Hugb 1. c. p. 87. 

 4 Theseus c. 13. 



