1893.] 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



33 



tyde paa en faktisk, nedarvet skik, ikke paa noget retsligt 

 forbud 1 . Tvivlsomt kan det være, om man med A. Hugh 2 kan 

 datere epigamiets fuldstændige gjennemførelse fra Kleisthenes, 

 og om det ikke er ældre f. eks. skriver sig fra Solon. Dette 

 gjælder epigamiet mellem de forskjeilige landsdele. Hvad det 

 samme angaar stænderne imellem, saa kan det være tvivl- 

 somt, om der overhovedet har eksisteret noget udtrykkeligt 

 forbud 3 , og om ikke blot skik og sædvane har været raadende. 

 Imidlertid for tiden efter Kleisthenes kan vi trygt gaa ud fra, 

 at der ikke fandtes noget hemmende baand af denne art, ethvert 

 egteskab mellem en borger og en borgerinde var da retsgyldigt. 



Tyngdepunktet i Kleisthenes's reformarbeide ligger i den 

 skildrede udvidelse af borgerretten samt i deme- og phyleord- 

 ningen. Ved siden heraf er de forandringer, han foretog i selve 

 statsforfatningen, af mindre betydning; her blev i det store og 

 hele Solons ordning bestaaende. Nogen forandring maatte den 

 jo underkastes alene som en følge af Kleisthenes's nyordning 

 li de underafdelinger, hvorpaa staten hvilede; men ogsaa uden 

 lensyn til de foretagne forandringer maatte statsforfatningen 

 tomme til at fungere paa en anden maade end før, nu da den 

 rar baseret paa et solid demokratisk underlag, nu da mængden 

 far lest ud fra- de gamle adlige ætters formynderskab, nu da 

 etatens ordning efter slegter havde maattet vige for det lokale 

 jrincip, hvor alle i det væsentlige stod lige uden hensyn til byrd. 



Folkeforsamlingen, hvor suveræniteten hvilede, undergik ingen 

 jrincipiel forandring med hensyn til magtsfære. Under dens 

 tompetense hørte, foruden at vedtage almindelige love og mulige 

 ? orandringer i forfatningen (ekskurs 3), at vælge de embeds- 

 nænd og funktionærer, der udtoges paa denne maade og ikke 

 fed lodkastning, videre at kontrollere alle de offentlige funk- 

 ionærers færd, at afgjøre enkelte vigtigere administrationssager, 



1 Meier og Schoemann, Attische Process ved Lipsius 422 7l5 . 



2 1. c. p. 32. 



3 Schoemann, Griech. Alterth. I 3 p. 107. M. Duncker, Gr. Gesell. 

 Leipzig 1888. II p. 200. 



Vid.-Selsk. Forh. 1893. No. 2. 3 



