36 



A. RÆDER. 



[Nr. 2. 



side til raadet paa Areiopagos og archonternes magt, falder det 

 naturligst og rimeligst at antage, at det var disse sidste, der 

 sammen med Areiopagos havde ledelsen i folkeforsamlingen i den 

 tid, der ligger mellem Solon og Kleisthenes. Dette forhold 

 maatte bidrage til at formindske folkeforsamlingens betydning, 

 samtidig med at det holdt de 400's raad nede; thi det var ferst 

 senere, da dette traadte i et saa neie forhold til folkeforsam- 

 lingen, at det vandt sin rette livskraft. Vistnok kan vi ikke 

 tænke os, at ordningen fra den senere halvdel af det 5te aar- 

 hundrede indførtes i sin fulde udstrækning af Kleisthenes; denne 

 ordning maa tænkes at have udviklet sig lidt efter lidt. Men 

 hovedforandringen er hans; det er han, der stiller folkeforsam- 

 ling og raad i nærmere forbindelse med hverandre. Folkefor- 

 samlingen ophørte fra nu af at være et redskab i den enkelte 

 embedsmands eller rettere i adlens hænder. Den fik en selv- 

 stændig^ og uaf hængig stilling, saa den ikke blot i navnet, men 

 ogsaa i virkelighedeu sad inde med suveræniteten og uhindret 

 af alle baand kunde bruge sin magt, som den selv ønskede. 

 Den af Kleisthenes paa dette omraade hidførte forandring var 

 derfor en reform af den største rækkevidde; et stort skridt var 

 dermed tåget fremover mod frihed og selvstyre. 



Det samme, som er anført om folkeforsamlingen, gjælder 

 ogsaa for folkedomstolene. De 6000 1 ved lodkastning 2 blandt 

 uberygtede borgere over / 30 aar udtagne dommere maa betragtes 

 som folkets repræsentanter, domstolen som en juryret, hvor blot 

 praktiske grunde stod i veien for, at det hele borgerskab sad 



1 Aristot. Pol. Ath. p. 68, 1 (c. 24) afgjør det i den senere tid omtvi- 

 stede spørgsmaal, om der i det 5te aarh. virkelig aarlig udtoges 

 6000 heliaster, eller om ikke alle uberygtede, 30-aarige borgere, som 

 meldte sig, blev optagne i dommerkollegiet; det sidste antager Busolt 

 Gr. Gesch. I p. 537 l ), efter Frånkel, medens Lipsius i Meier og Schoe- 

 manns Att. Proc. p. 147 holder paa de 6000. Aristoteles viser, at 

 tallet 6000 bestod allerede i midten af det 5te aarh. Derfor er det 

 naturligvis ikke nødvendigt, at det var saa stort allerede paa Klei- 

 sthenes^ tid; det var vel først, da forbundsfællernes sager blev 

 dragne ind for de atheniensiske domstole, at et saa stort anta l 

 behøvcdes. 



2 Aristot. Politik 1274 a 5. 



