1893.] 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



37 



til doms. Ferst nu indtog den store mængde en saavidt uaf- 

 hængig stilling ligeoverfor de mægtige i samfundet, at appel 1 

 til folkedomstolene fra embedsmændenes dom fik den rette effek- 

 tivitet. Følgen heraf var, at embedsmændene om ikke straks 

 saa dog efterhaanden for alle vigtigere sagers vedkommende 

 af holdt sig fra at fælde nogen dom; de blot instruerede sagen 

 og overlod afgjørelsen til domstolene. Ogsaa embedsmændenes 

 regnskabsaflæggelse for folkedomstolene fik fra nu af en ganske 

 anden betydning end tidligere. Nu kan man med rette anvende 

 Aristoteles's ord 2 om Solons forfatning: „Men den tredje for- 

 holdsregel, hvorved man mest kan sige, at mængden har vundet 

 magt, er appellen til domstolene; thi naar mængden har faaet 

 magten over stemmestenen, saa har den ogsaa faaet magten i 

 staten". 



Den af Solons institutioner, der vistnok undergik den største 

 forandring gjennem Kleisthenes, var raadet, der nu kom til at 

 beståa af 500 medlemmer, 100 fra hver phyle, i modsætning til 

 de tidligere 400. Aristoteles ved at fortælle 3 , at det var paa 

 de 400's raad, at Isagoras's planer om med spartanernes lijælp 

 at kuldkaste den frie forfatning og indføre et reaktionært, 

 oligarchisk styre strandede, dengang da alle de andre autori- 

 teter svigtede/ Man kan under disse forhold ikke undre sig 

 over, at Kleisthenes hævede raadets betydning og paa en maade 

 gav det en central stilling i sit statssystem. 



Vi har allerede seet 4 , at raadet sammensattes af repræsen- 

 tanter fra de forskjellige demer :> , noget der i ikke ringe grad 



1 Aristot. Pol. Ath. p. 26, 4 (c. 9) afgjør ligeledes et andet meget om- 

 tvistet spørgsmaal, om der i Athen overhovedet fandtes appel fra 

 embedsmændenes dom til folkedomstoleDe. Aristoteles siger nemlig 

 udtrykkelig, at saadan appel [ecpeois) indførtes af Solon. Cnf. Lipsius, 

 Berichte ii. d. Verhandl. d. k. såchs. Ges. d. AV iss. zu Leipzig. Phil. 

 hist. Clas. 1891. I. p. 42. 



2 Pol. Ath. p. 26, 3 (c. 9). 



3 Pol. Ath. p. 53, 1 (c. 20). 



4 Pag. 25. 



5 Raadet bliver saaledes en slags repræsentativ forsamling, først for 

 de tre øverste klasser senere for det hele folk. Dette er vist- 

 nok den klareste anvendelse af det repræsentative system, oldtiden 



