38 



A. RÆDER. 



[No. 2. 



maatte bidrage til at øge dets betydning og popularitet. Hertil 

 kom saa den neie forbindelse, hvori raadet traadte til folkefor- 

 samlingen 1 ; det indkaldte denne, ledede dens forhandlinger 

 og fastsatte dens dagsorden. Alle sager, som skulde fore i for- 

 samlingen, maatte desuden først forelægges for raadet og kunde 

 kun fremlægges ledsaget af dettes indstilling eller probuleuma-. 

 Videre koncentreredes efterhaanden administrationen i raadets 

 haand; for at kunne besørge denne, noget der jo krævede sta- 

 digt nærvær, deltes raadet i 10 prytanier, der vekselvis besørgede 

 de løbende forretninger. Administrationen udøvede raadet del- 

 vis paa egen haand og delvis gjennem de forskjellige embeds- 

 mænd. Ganske vist gjælder dette i særlig grad om tiden efter 

 Ephialtes's reform, da Areiopagos mistede sin magt paa dette 

 omraade; men allerede nu gjaldt dog, om end i indskrænket 

 grad, Aristoteles' s udtalelse 3 : „raadet bestyrer i forening med 

 embedsmændene det meste". Ligesom embedsmændene i Rom 

 søgte raad hos senatet og derigjennem drog dette ind i admini- 

 strationen, saa skede det samme i Athen med raadet, blot at 

 dette rent forfatningsmæssig havde en ganske anden andel i 

 administrationen uafhængig af embedsmændene, end nogensinde 

 det romerske senat havde. Det var saaledes i denne forsamling, 

 at embedsmændene søgte støtte, noget de tidligere vistnok i for- 

 trinlig grad havde gjort hos raadet paa Areiopagos 4 . Det har 

 derfor mere end en symbolsk betydning, at Athen nu fik sig et 

 nyt raadhus eller „prytaneion" paa torvet, i raadets prytaners 

 forsamlingssal, ved siden af det gamle prytaneion paa Akropolis^ 

 ^kraaning, hvor det gamle ærværdige raad paa Areiopagos havde 

 resideret og vedblev at residere avto (topkrj). 



havde. Paa de suveræne forsamlinger blev derimod systemet aldrig 

 anvendt, Suveræniteten kunde ikke paa den maade deles eller man- 

 deres. En anden ting er, at den suveræne forsamling selv midlertidig 

 kunde overdrage sin magtfuldkommenhed til enkelt person. 



1 Pag. 36. 



a Aristot. Pol. Ath. p. 117, 1 (c. 44). 



3 Pol. Ath. p. 119, 6 (c. 47). 



4 Aristot. Pol. Ath. p. 21, 7 (c, 8). 



