1893.] 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



41 



praktisk talt havde ledelsen. Af denne Aristoteles\s udvikling 

 maa man vel derfor slutte, at det var til Areiopagos, ikke til 

 de 400's raad, at embedsmændene i den før-kleisthenske tid 

 støttede sig 1 . 



Man kunde have ventet, at Aristoteles ved sin omtale af 

 den kleisthenske reform havde fremhævet, at Kleisthenes berøvede 

 raadet paa Areiopagos noget af dets kompetense. Dette sker 

 imidlertid ikke. Thi at Areiopagos's indflydelse faktisk er gaaet 

 ned samtidig med, at de 500's raad vandt i betydning, ligger 

 ikke blot i sagens natur, men fremgaar tilfulde af andre ud- 

 talelser af samme forfatter. Han skriver saaledes 2 : „Men 

 indtil denne tid (slaget ved Salamis) havde staten udviklet sig 

 sammen med demokratiet, idet den lidt efter lidt vandt styrke,- 

 men efter Persertoget (= Xerxes^s tog) fih raadet paa Areiopagos 

 dier større styrke og ledede atter staten, ikke fordi det ved nogen 

 beslutning havde faaet ledelsen, men fordi det havde været op- 

 mvsmanden til slaget ved Salamis 3 ." Af dette sted fremgaar, 

 it raadet i tiden mellem Kleisthenes's reform 4 og slaget ved 

 Salamis faktisk havde været uden afgjørende indflydelse paa 

 statssty reisen, i modsætning til, hvorledes forholdet havde været 

 'ør Kleisthenes og atter blev efter Salamis. Ikke destomindre 

 aler Aristoteles ingensteds om nogen lovformelig indskrænkning 

 Areiopagos r s magt fra Kleisthenes's side; nogen saadan har 

 ist heller ikke fundet sted. Der behøvedes dengang ligesaalidt 

 logen forandring i forfatningen, som senere, da ledelsen efter 

 laget ved Salamis atter gled over i Areiopagos's hænder; dette 

 kede nemlig, som det vil sees af det netop citerede sted af 

 U-istoteles, uden at der var fattet nogen beslutning i den ret- 

 ing. Naar bestemmelserne er saa flydende som de, der bestemte 

 ireiopagos'8 magtsfære og kompetense, afhænger en institutions 

 lagt i væsentlig grad af opinionen, af den tillid, den nyder. 



1 Pag. 38. 



2 Pol. Ath. p. 65, 1 (c. 23). 



3 Cnf. p. 69, 3 (c. 25) og 105, 10 (c. 41). 



Jeg taler her selvfølgelig ikke om, hvilken betydning Areiopagos 

 havde under tyrannerne, men kun i den tid, da Solons forfatning 

 virkelig var raadende. 



