56 



A. KÆDEJtt. 



[No. 2. 



politisk seet hvilede paa den grundeiende stand. Ved sin klasse- 

 inddeling havde Solon kun tåget hensyn til jordeiendom og 

 dennes afkastning. For at høre til Iste klasse, pentakosio- 

 medimnerne, maatte man „ have en gjennemsnitsindhøstning af 

 mindst ca. 260 hektoliter vaade og tørre varer sammen (altsaa 

 korn, frugt, vin og olje) 1 ; for at komme i 2den klasse, ridderne, 

 krævedes en lignende paa ca. 160 hektoliter; med en høst paa 

 ca. 105 hektoliter kom man i 3dje klasse, zeugiterne. Alle, der 

 ikke havde et saa stort gjennemsnitsudbytte af sin jord, hørte 

 med til 4de klasse, theterne. Al anden eiendom, som rede 

 kapital, skibe, fabriker, slaver, ja huse og grund i byen regnedes 

 ikke med. Den rigeste fabrikant hørte til theterklassen, hvis 

 han ikke lagde sig til grundeiendom. Selvfølgelig skede dette 

 i en vis udstrækning 2 , ligesom ogsaa andre theter nedenfra 

 kunde arbeide sig op igjennem klasserne ved stadig at øge den 

 jordlod, han før^t havde skaffet sig. Men i det store og hele 

 tåget var dog fremdeles den overveiende del af jorden i det 

 gamle aristokratis hænder; dette solgte nødig sine eiendomme; 

 thi det var nu væsentlig paa disse, at deres magt beroede; det 

 var først og fremst som jordeiende stand, at aristokratiet be- 

 varede den ledende stilling i samfundet. Det er allerede i det 

 foregaaende skarpt nok fremholdt, hvilken betydning jordeierne 

 havde i Solons og Kleisthenes's stat. Det var de 3 øverste 

 klasser, der sammensatte raadet; det var fra dem, at alle 

 embedsmænd og derigjennem ogsaa raadet paa Areiopagos toges. 

 Ganske vist var mængdens magt og indfly deise vokset meget 

 gjennem Kleisthenes's reform; den havde faaet en fri og ual- 

 hængig stilling ligeoverfor de gamle slegter, ligesom ogsaa 

 folkeforsamlingens og domstolenes stigende kompetense især kon 

 deune stand tilgode. Men saalænge den gamle ordning stot 



ved magt, at kun jorden og dens afkastning regnedes med ve( 

 klasseinddelingen, maatte folkets magt være adskillig indskrænket 

 Saalænge imidlertid landbruget var den absolut dominerend» 



1 Aristot. Pol. Ath. p. 19, 9 (c. 7). 



2 Pag. 51. 



