78 



A. RÆDER. 



[No. 2. 



Korinth blive Athens bitreste fiende. Naar vi nu ser, at Korintli 

 i det her omhandlede tidsrum stillede sig ganske anderledes 

 ligeoverfor Athen, saa har vi heri det bedste bevis for, at Athen 

 endnu ikke kan være naaet op til en imponerende stilling, 

 hvad industri, handel og skibsfart angaar. Korinth saa endnu 

 ikke faren for sit herredømme paa handlens og industriens 

 omraade i Athen, men i Aigina; det var dettes konkurranse, 

 korinthierne især frygtede, ved siden af at det ikke havde lyst 

 til, at Spartas ledelse af forbundet skulde udvikle sig til et 

 virkeligt overherredømme. Hvor ganske anderledes er ikke 

 situationen nu og 70 å 80 aar senere før Peloponneserkrigens 

 begyndelse. Nu støtter Korinth Athen i kampen mod Aigina. 

 idet det overlader Athen 20 ordentlige krigsskibe 1 . Det er 

 Korinth, der bringer den forbundshær, som spartanerkongen 

 Kleomenes i 506 førte ind i Attika, til at opløse sig 2 . Det er 

 Korinths udsending Sokles, som et par aar senere paa forbunds- 

 mødet i Sparta forpurrer spartanernes forslag om med vaaben- 

 magt at gjenindsætte Hippias som tyran i Athen 3 . Ja, Korinth 

 gaar endog saa langt i sin velvilje mod Athen, at det lige efter 

 Hippias's fordrivelse som voldgiftsmand i striden mellem Theben 

 og Athen angaaende Plataiais stilling, erklærede denne by for 

 fri for det thebanske herredømme og altsaa berettiget til at 

 slutte sig til Athen 4 . Hele denne Korinths optræden viser til- 

 fulde, at Athen endnu maa have været en i overveiende grad 

 jordbrugende stat, for hvem skibsfart, industri og handel endnu 

 var næringsvei af mindre betydning. 



I flere henseender bemerkningsværdig er ogsaa Athens 

 gjentagende forseg paa i tiden fra Hippias's fordrivelse til 



1 Herodot VI, 89. 



2 Herodot V, 73. 



8 Herodot V, 91. Ganske vist er den tale, Herodot ved denne anled- 

 ning lader Sokles holde, komponeret af ham selv (Wilaraowitz. 

 Philol. Unters. I, p. 115. Busolt, Gr. Gesch. I, 447 og 579) efter 

 stemningen i tiden ligefor Poloponneserkrigen (Thukyd. I, 41); men 

 selve det faktum, at korinthierne dengang hindrede spartanernes 

 planer, staar derfor ikke mindre fast. 



4 Herodot VI, 106. 



