82 



A. RÆDER. 



[No. 2. 



Athen hjalp Jonien, men i at det ikke holdt fast ved denne 

 politik, men trak sig tilbage i det afgjørende øieblik, netop da 

 en støtte fra hjemlandet vilde have havt en saa stor betydning, 

 ikke mindst gjennem den moralske virkning, en saadan vilde 

 have udøvet i retning af at holde de lilleasiatiske helleneres 

 mod oppe og hindre den ødelæggende splittelse. 



Der kan ingen tvil være om, at det var i overensstemmelse 

 med de raadende, altsaa Alkmaioniderne og deres tilhængeres 

 ønske, at det atheniensiske folk besluttede sig til at sende 

 Jonien hjælp. Spørgsmaalet er saa: hvem bærer ansvaret for, 

 at Athen saa snart trak sig ud af kampen? Det skal indrømmes 

 at Athens stilling ikke var den letteste. Man maa erindre, at 

 krigen med Aigina samtidig fortsattes, saa der lagdes stort 

 beslag paa dets kræfter, især da paa de hjælpemidler, som byen 

 raadede over tilsøs. Da den første, ekspedition intet ordentligt 

 kunde udrette, kunde det nok falde vanskeligt at skaffe en ny, 

 stor nok udrustning tilveie. Man kan under disse forhold 

 nok forståa, at den store mængde blev betænkt; den havde jo 

 ikke saa let for at overskue situationen i dens fulde alvor, saa 

 meget mere som der jo i Athen fandtes et parti, Peisistratidernes 

 tilhængere, der selvfølgelig af bedste evne søgte at udnytte 

 stillingen. Folket fik ofte nok af disse høre, hvilket letsindigt 

 og dertil unyttigt foretagende det vilde være at fortsætte ud- 

 æskningen mod den storekonge. Det er imidlertid et stort spørgs- 

 maal, om man kan frikjende de ledende mænd inden regjerings- 

 partiet for alt ansvar i sagens anledning; det kan være et 

 spørgsmaal, om ogsaa disse havde det nødvendige overblik, 

 Skal man dømme efter det, som skede senere, kan ganske vist 

 tvil herom være meget berettiget. Vi maa erindre, at de ledende 

 paa denne tid er, væsentlig ialfald, de samme personer, Xanthippos 

 og Aristeides, der senere modsatte sig Themistokles's politik 

 tiden mellem slagene ved Marathon og Salamis. Dengang havd< 

 de ialfald ikke den rette forstaaelse af situationens alvor; de 

 ligger derfor nær at slutte, at de heller ikke havde det ved de) 

 omtalte første anledning, og da var der ingen Themistokles ti 

 at raade bod paa, hvad de styrende feilede i. 



