1893.] 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



85 



skab til den persiske krigsførsel, han havde havt anledning til 

 at vinde, gjorde det saa at sige til en nødvendighed, at man, 

 da det første persiske tog truede, valgte ham ind blandt *stra- 

 tegerne. Slaget ved Marathon kunde kun end mere øge hans 

 anseelse, og han kunde nu ved en forsigtig politik have havt 

 gode udsigter til at svinge sig op til den ledende med fortrænssel 

 af dem, der hidtil havde ført styret. Det ulykkelige tog til 

 Paros gav imidlertid hans hele stilling et stød sterkt nok til, at 

 Alkmaioniderne med Xanthippos i spidsen kunde drive hans dom- 

 fældelse igjennem. Hermed havde det aristokratiske parti atter 

 mistet sin leder, og det spillede i det følgende en kun lidet 

 ? remtrædende rolle. Dette forhold forandredes først, da Mil- 

 iades's søn Kimon paa ny samlede det splittede parti under 

 dg; men dette skede først flere aar senere 1 . 



Ogsaa det peisistratidisJce parti havde faaet en ny anledning 

 il at røre paa sig og gjøre sig bemærket. Vi har allerede 

 iert a , hvorledes Athens indblanding i den joniske opstand tid- 

 igere havde budt dem en lignende leilighed. Havde allerede 

 engang dette partis intriger ikke været uden betænkeligheder, 

 aa var faren end større under det første persertog. Det var 

 ) en af de hovedopgaver, som Datis havde faaet at løse, dette 

 t føre Hippias - tilbage. Det er saa at sige en selvsagt ting, 

 t Hippias paa en eller anden maade stod i forbindelse med 

 ine tilhængere i Athen. Den saa meget omtalte skjoldheisning 

 aa Pentelikon staar som et minde om disse intriger. Denne 

 [erodots efterretning vinder nu i interesse, naar vi faar høre, 

 t Hipparchs forvisning falder efter slaget ved Marathon og 

 f Aristoteles sættes i umiddelbar forbindelse med slaget og de 

 ermed sammenhængende begivenheder. Dette viser, at faren 

 >r et reisningsforsøg i det indre, der skulde komme perserne 

 1 hjælp, ikke har været saa ringe enda, og at der her forelaa 

 i opgave, der ikke lagde mindre beslag paa Miltiades^s og de 

 idre lederes raskhed og snarraadighed end selve slaget. Med 

 sse erfaringer i friskt minde var det, at Alkmaioniderne fik 



1 Aristoteles, Pol. Ath. 72, 15 (c. 26) og 77, 13 (c. 28). 

 1 Pag. 82. 



