86 



KÆDER. 



[No. 2. 



folket til i aaret 488/7 for første gang at gjøre anvendelse af 

 loven om ostrakismen og sætte en stopper for de peisistratidiske 

 intriger ved at forvise partiets ledende mand, den tidligere 

 nævnte Hipparch Charmos's sen. Kan man lægge vægt paa Aristo- 

 teles^ ovenfor citere de ord om, at selve ostrakismen var indført 

 med specielt hensyn til Hipparch, men at han hidtil var sparet 

 paa grund af folkets sædvanlige overbærenhed, saa tør man 

 muligens heri se en reminisens af, at magthaverne allerede tid- 

 ligere havde villet anvende ostrakismen mod ham. men uden at 

 kunne faa folket med derpaa. 



Skaffede end Miltiades's store fortjenester som strateg ham 

 ikke nogen varig indflydelse i Athen, saa var de dog ikke uden 

 indgribende betydning for strateg embedet og derigjennem for Athens 

 øverste embedsverk i sin helhed. For det første skede der i 

 486/7 en forandring i archonfembedernes besættélsesmaade. Ialfald 

 siden Kleisthenes's tid var besættelsen skeet gjennem direkte 

 valg i folkeforsamlingen; nu indførtes en methode, hvor valg og 

 lodkastning var kombineret. Demerne udvalgte efter Aristoteles 

 500 kandidater — 50 fra hver phyle; blandt disse kastedes lod 

 saaledes at de 9 phyler fik hver sin archont, medens den 10d( 

 maatte nøie sig med at besætte sekretærposten hos archonterne 

 De udvalgte kandidater maatte være af første klasse; dog e: 

 ikke usandsynlig ogsaa anden klasses borgere ved denne anled 

 ning iudrømmet adgang til disse embeder 1 . Er det overlevered 

 tal 500 rigtigt, saa er det rimeligt, at anden klasse har være 

 med; ellers kan det vistnok have havt sine vanskeligheder hver 

 aar at opstille 500 antagelige kandidater. Tallet 500 har imic 

 lertid vakt anstød, og der er foreslaaet at læse 100 isteden 

 Man vilde da faa det samme tal, hvoriblandt lodkastningen fan( 

 sted, som senere, da hver phyle ved lod udtog 10 kandidater blan( 

 dem, der meldte sig, og saa den endelige lodkastning gik for si 



1 Se ekskurs. 4. 



2 Det er ogsaa foreslaaet i nsvraxoaitav at se en fordærvelse 1 

 TterTaxooiofjeSifivaiv', forandringen kan være tiltalende, men er a 

 neppe tilladelig, naar det, som staar, lader sig forklare. 



