106 



A. RÆDER. 



[No. 2. 



disses store fiende fik i denne kreds i . Thukydid synes at fri- 

 kjende Themistokles for disse beskyldninger ved ikke engang at 

 hentyde til dem i sin karakteristik af ham 2 . I ethvert tilfælde 

 kan man ikke i disse rent personlige grunde søge aarsagen til, 

 at netop det parti, han havde fortrængt, atter tog ledelsen. 



Andre er derfor blevne staaende ved at søge forklaringen 

 i den foreliggende militære situation, saaledes M. Duncker 3 , 

 Busolt 4 og Holm 5 . Themistokles var for en energisk søkrig og 

 for et angreb paa perserne baade i Lilleasien og oppe ved Hel- 

 lesponten. Aristeides og hans parti mente derimod, at hoved- 

 vægten for det første maatte lægges paa at bekjæmpe Mardonios 

 der endnu stod i Hellas, og fordrive ham. Spartanerne støttede 

 Themistokles's politik; thi naar alle athenere gik ombord paa 

 flaaden til angreb i Asien, saa kunde de ikke gjøre nogen for- 

 dring paa, at peloponnesierne skulde dække Attika tillands; de 

 kunde saaledes rolig holde sig bag sine mure paa Isthmen, der 

 jo nu sikrede dem godt nok, da Mardonios ingen flaade havde til 

 sin raadighed. Hvis derimod Aristeides's politik seirede, hvis 

 atheniensernes hovedstyrke blev tilbage for at tage kampen op 

 med Mardonios tillands, da kunde spartanerne efter alt, hvad der 

 var gaaet i forveien, ikke godt undslaa sig for at rykke dem til- 

 hjælp og sammen med dem søge at forsvare Attika. I dette 

 ræsonnement kan der ganske vist være meget rigtigt; men det 

 forklarer i ethvert fald ikke fuldt ud, at Themistokles vedbli 

 vende blev holdt udenfor, uagtet man jo snart optog hans poli- 

 tik, angrebspolitiken; thi selv da var Aristeides og hans vennei 

 uafbrudt ledende. Og dog ved vi, at Themistokles vedblev a 1 

 have en ikke ringe anseelse og indflydelse hos folket; dette frem 



1 K. W. Nitzsch, Rhein. Mus. 27, p. 243. A. Kirchhoff, Die Ent 

 stehungszeit d. herodot. Gesch. 2 Aufl. Berlin 1878, p. 41. Weckleii 

 Ueber die Tradition d. Perserkriege. Sitzungsb. d. philos-pliilo 

 Classe d. Akad. d. Wissensch. zu Miinchen 1876, p. 239 og fl. I 

 F. Nissen, Hist. Zeitsch. v. Sybel, 63 (N. T. 27. 1889) p. 420. 



2 I, 137. 



8 Gr. Gesch. III, 315. 

 4 Gr. Gesch. II, 189. 

 6 Gr. Gesch. II, 84. 



