108 



A. RÆDER. 



[No. 2. 



faaet ledelsen, men fordi det havde været ophavsmanden til sla- 

 get ved Salamis. Thi da feltherrerne var raadvilde i anledning 

 af stillingen og havde udstedt et opraab om, at enhver skulde 

 soge at redde sig, skaffede Areiopagos tilstede og fordelte til 

 hver mand 8 drachmer og fik alle til at gaa ombord paa ski- 

 bene. Af denne grund overlod man Areiopagos ledelsen". Kort 

 elter læser vi 1 : „ Omtrent 17 aar efter Persertoget (= slagene 

 ved Salamis og Plataiai) blev denne statsforfatning under arei- 

 opagiternes ledelse den raadende, om den end lidt efter lidt 

 tabte i magt. Men da mængden tiltog i numerisk styrke, blev 

 Ephialtes, Sophonidos's sen, dennes leder; da han gjaldt for at 

 være ubestikkelig og uegennyttig i statssager, kunde han vove 

 at styrte areiopagiternes raad". 



Enkelte 2 har fundet Aristoteles^ udtalelser uklare, samt at 

 hans ord i Politiken og i Pol. Ath. ikke stemmer overens. Heri 

 kan jeg ikke være enig; rigtig opfattet er der ingen strid mel- 

 lem de to steder. Aristoteles vil paa det nævnte sted i Poli- 

 tiken have udtalt følgende: en statsinstitution eller en befolk- 

 ningsklasse, der ved en eller anden vigtig anledning gjør sig 

 særlig fortjent, vinder derved den moralske ret til at faa ledelsen 

 og kommer ogsaa faktisk i besiddelse af denne. Saaledes gik 

 det med raadet paa Areiopagos paa det salaminske slags tider, 

 og saaledes gik det senere med folket i Athen. Direkte havde 

 Areiopagos foranlediget dette, og det fik derfor ogsaa ledelsen; 

 men slaget var vundet ved flaademandskabets, d. v. s. den store 

 mængdes tapperhed, ligesom det var denne, der skaffede Athen 

 hegemoniet. Disse begivenheder maatte derfor naturligvis have 

 en forøgelse i mængdens betydning og indflydelse tilfølge, 

 noget der havde til endeligt resultat, at magten kom til at ligge 

 i folkets haand, hvilket jo ikke udelukker, at raadet paa Arei- 

 opagos kunde faa en midlertidig forøgelse af sin magt paa grund 



1 P. 69, 2. (c, 25). 



2 For eks. F. Riihl, Rhein. Mus. 1891, p. 434. Der Athenerstaat. Ein< 

 aristotelische Schrift. Deutsch von M. Erdmann, p. 48, note. 



