114 



A. EÆDER 



[No. 2. 



Intet vidner bedre om det storslagne ved Themistokles's 

 planer og om den genialitet, hvormed han havde valgt midlerne 

 til at skabe Athens storhed, end den omstændighed, at hans 

 modstandere, da de atter kom til roret, ingen anden udvei havde 

 end at optage dem 1 , fere dem videre og drage konsekvenserne 

 deraf. Allerede dette viser, at man vilde tage meget feil, hvis 

 man vilde forestille sig denne tid som en antidemokratisk; det 

 var tvertimod, trods den aristokratiske ledelse, en tid, hvori 

 demokratiet befæstede sig og ordnede sig paa den nye og brede 

 basis, som Themistokles's virksomhed havde lagt for det. 



Dette viste sig snart paa den ydre politiks omraade. Her 

 havde Themistokles's stræben gaaet ud paa at gjøre Athen til 

 den ledende magt i Hellas ved at knytte estens og nordens fra 

 perserne befriede hellener nærmere til Athen. Det var Xan- 

 thippos, i hvis lod det faldt at tage det første afgjørende skridt 

 hen imod dette maals realisation. Det var ham, ikke Themi- 

 stokles, der vaaren 479 kom til at følge dennes opfordring 2 til 

 sine landsmænd om at seile til Jonien og Hellesponten. Den 

 spartanske overanfører tilses, Leotychides, droges halvt mod sin 

 vilje over Ægæerhavet og indlod sig her paa foretagender, hvis 

 konsekvenser han ingenlunde havde overskuet. Han gik med 

 paa at stille en opfordring til de lilleasiatiske hellenere om at 

 falde fra kongen; men ikke før havde han ved disses hjælp 

 seiret ved Mykale, før han og de øvrige peloponnesier fik store 

 betænkeligheder i anledning af hvad de havde gjort. Th: 

 unegteiig havde de gjennem hin opfordring paataget sig viss* 

 forpligtelser ligeoverfor jonerne og de andre, der i tillid ti 

 denne opfordring havde reist sig mod perserne. Moralsk skyldti 

 de alle disse beskyttelse mod den straf, de maatte vente sij 

 fra kongens side, saasnart den hellenske flaade atter forlod diss< 

 farvande. Paatog forbundet sig at forsvare de lilleasiatisk 

 hellener, saa var dermed Sparta og dets peloponnesiske for 

 bundsfæller kommen over i den angrebskrig mod Persien, sor 



1 Oncken, Athen und Hellas. I, 47. 



2 Herodot VIII, 109. 



