1893]. 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



119 



Et andet spørgsrnaal er det selvfølgelig, om kanske ikke, 

 naar alt kom til alt, det aristeidiske partis forsigtigere udenrigs- 

 politik var heldigere for Athen end den dristige og paagaaende, 

 som ganske vist Themistokles vilde have slaaet ind paa, dersom 

 han havde været ved roret. Erfaringen fra den senere tid ? da 

 den themistokleiske politik atter kom til ære under Ephialtes 

 og Perikles, da Athen paa engang kastede sig ind i krig med 

 Persien og de peloponnesiske magter samtidig med, at det havde 

 med dels kjølige, dels frafaldne forbundsfæller at gjøre, gaar 

 snarest i den retning, at en saadan politik kunde have havt 

 noksaa farlige følger i tiden lige efter slaget ved Salamis. Her- 

 til kommer endnu et moment, der maatte opfordre til en vis for- 

 sigtighed udadtil, og det var de indre forhold. Hele Themistokles 

 virksomhed, flaadebygningen, anlægget af Peiraieus, overgangen 

 fra at være et væsentlig jordbrugende folk til et handlende og 

 industridrivende havde selvfølgelig ikke kunnet løbe af uden at 

 have en indgribende forandring i landets sociale og økonomiske 

 forhold tilfølge. En saadan forandring gjorde selvfølgelig visse 

 reformer paa statslivets og forfatningens omraade nødvendige. 

 Den kleistheniske ordning var skabt for en samfundstilstand, der 

 nu ikke længere fandtes; en omformning af denne var saaledes 

 bleven et uafviseligt krav. Det er Aristeides, der har æren af 

 at have seet dette og gjennem en reform af forfatningen af at 

 have bragt denne i overensstemmelse med de nye tingenes til- 

 stand; ogsaa paa dette omraade bliver han saaledes den, der 

 ■ gjennomfører, hvad Themistokles har tænkt og lagt grunden til. 



Aristoteles's nye skrift giver os en ganske anden forstaaelse 

 af denne Aristeides's virksomhed end den, vi tidligere har kun- 

 net opgjøre os. Under omtalen 1 af de forskjellige vendepunkter 

 og hovedepoker i Athens politiske udvikling nævner han som 

 nr. 7: „men det syvende vendepunkt og det, der fulgte derpaa 

 (nemlig efter det omsving, der atter skaffede Areiopagos magten), 

 var det, Aristeides gav anvisning paa, men Ephialtes gjennem- 

 forte, da han havde styrtet raadet paa Areiopagos". Det er 



1 Pag. 105 (c. 41). 



