1893.J 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



121 



trædende forandring i forholdet til forbundsfællerne er udgaaet 

 fra Kimon; af dette sted fremgaar det, at begyndelsen allerede 

 er skeet under Aristeides, og at Kimon blot har fortsat dennes 

 politik. Dette viser tydelig nok rigtigheden af den ovenfor 

 fremholdte opfatning, at forbundet fra de ledendes side allerede 

 fra ferste øieblik af var tænkt som en lempelig indledning til 

 et atheniensisk herredømme. Man begyndte med at lægge meget 

 varsomme baand paa forbundsstaterne; men ikke for var forbun- 

 det fæstnet og styrket, før selve stifteren Aristeides, der altid 

 for efterverdenen stod som repræsentant for en hensynsfuld for- 

 bimdspolitik, begyndte at stramme disse baand, altsaa nærme 

 dg henimod den politik, som Themistokles ganske vist fra første 

 eieblik af har anbefalet. Ganske karakteristisk er ogsaa Ari- 

 stoteles^ anden notis, at Aristeides opfordrede landbefolkniugen 

 il at flytte ind til byen. Det gjaldt at befolke Themistokles's nye 

 mlæg, Peiraieus og den af den samme forstørrede by Kun 

 mar bybefolkningen vokste i tilstrækkelig grad, kunde handel, 

 ;kibsfart og industri faa den udvikling, som maatte til for at 

 ;kabe det økonomiske og sociale grundlag for den nye stat, lige- 

 ;om for at skaffe den nødvendige bemanding til flaaden, saa at 

 lenne kunde magte sin opgave at forsvare forbundets stæder 

 idadtil og hævde Athens overhøihed indadtil. Den raske vekst, 

 som Athens og Peiraieus's befolkning havde i denne tid, taler da 

 >gsaa for, at en saadan indvandricg maa have fundet sted i en 

 kke liden maalestok. Selvfølgelig drog ikke alle til Athen, og 

 ler behøver derfor ikke at være nogen strid 2 mellem dette sted 

 ios Aristoteles og Thukydid II, 15, der fortæller, at endnu ved 

 )egyndelsen af Peloponneserkrigen majoriteten af Attikas ind- 

 } yggere boede paa landet. 



Aristeides's reformerende virksomhed indskrænkede sig imid- 

 ertid ikke hertil. Heldigvis har Plutarch en notis, der noksom 

 iser, at Aristeides's reformarbeide var af en saadan natur, at 

 Aristoteles ikke med urette stiller ham op som indleder til et 



1 Thukydid I, 94. Diodor XI, 39. Justin II, 15, 2. 



2 Saaledes som Cauer 1. c. p. 29 mener. 



