124 



A. RÆDER. 



[No. 2. 



anledning til erhverv og berigelse. I løbet af nogle aar var 

 vistnok den rørlige formue vokset i hei grad og viste tendens 

 til en stadig stigen; der fandtes nu folk, der eiede noget, uden- 

 for den jordeiende stand. Og hvad der ikke var mindre vigtigt: 

 de ikke jordeiende klasser havde gjennem omorganisationen af 

 landets forsvarskræfter faaet den allerstørste betydning; thi det 

 var med flaaden, at Athen og Hellas var reddet; det er paa flaa- 

 den, at Athens styrke hviler, ikke paa landhæren, og flaaden 

 den bemandes med 4de klasses borgere foruden med metoiker. 

 Selv en saa bitter fiende af det attiske demokrati som forfatteren 

 af det pseudo- xenophonteiske skrift om Athen udtaler sig herom 

 saaledes 1 : „Det sker med fuld ret, at her i Athen de lavt- 

 staaende og de fattige og folket har mere at betyde end land- 

 befolkningen og de adlige og de rige, og det fordi det er bybe- 

 folkningen, som udgjør romandskabet paa skibene og giver sta- 

 ten dens magt; thi styrmændene, anførerne for rorskarlene, 

 baadsmændene, seglmagerne og skibsbyggerne er det, der skaffer 

 staten dens magt, meget mere end bonden i landhæren, de adlige 

 og hæderlige". Denne klasse kunde saaledes med rette paabe- 

 raabe sig sin betydning for staten ; det var først og fremst den, 

 der havde seiret ved Salamis ; det var flaadens senere bedrifter, 

 der havde skabt det attiske søforbund, hvorpaa Athens storhed 

 hvilede; theterstanden havde herigjennem vundet en selvtillid, en 

 forstaaelse af sin egen betydning, som man nødvendigvis maatte 

 regne med 2 . Begivenhederne havde saaledes i en utrolig kort 

 tid bevirket en gjennemgribende forandring i de økonomiske og 

 sociale forhold. Den velstaaende fabrikant eller skibseier kund( 

 nu tænke sig muligheden af at beklæde archontembedet og tag£ 

 plads i Areiopagos ved de gamle patriciers side; saa meget a 

 respekten for adligt blod var nu svunden. 



Omslaget var saa sterkt, kjendsgjerningerne talte et sa; 

 tydeligt sprog, at det var selve Kleisthenes's gamle ven Aristei 

 des, der rokkede ved en af grundpillerne i den bestaaende ord 



1 De rep. Ath. c. 2. 



8 Aristoteles Politik, 1304 a. 22. Plut. Arist. c. 22. 



