1893.] 



ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



131 



trios's argumentation hos Plutarch, Arist. c. 1, at Aristeides maa 

 have været en pentakosiomedimn, saasom han var archont i aaret 

 489/8. Det ligger nærmest at tænke enten paa aaret 487/6, da der 

 foretoges forandring ved archontembedernes besættelsesrnaade, sam- 

 tidig med, at der fandt en nedgang sted i deres kompetense, eller 

 saa paa Aristeides's reform lige efter slaget ved Salamis. Den 

 senere fremstilling vil vise, at der er adskillig grund til særlig at 

 fæste sig ved reformen af 487. 



Som bekjendt beretter Plutarch Arist. 22, uden nogen kilde- 

 angivelse, at Aristeides efter slaget ved Salamis aabnede archontatet 

 for alle borgere uden hensyn til klasse. Her maa der foreligge en 

 eller anden misforstaaelse fra Plutarchs side, da vi jo af Aristoteles 

 Pol. Ath. p. 73, 9 (c. 26) ved, at adgangen først 20 aar senere 

 blev aabnet for 3dje klasse, end sige da 4de. Det er endog et 

 spørgsmaal, om 4de klasses borgere nogensinde fik lovlig adgang 

 il dette embede. Man kunde anføre Pollux VIII, 85, 86 som bevis 

 or, at der altid fordredes en vis census, altsaa at vedkommende 

 kandidat hørte til en af de tre første klasser. Pollux opfører nemlig 

 )landfc de spørgsmaal, der ved dokimasien rettedes til kandidaterne 

 or archontstillingen, ogsaa følgende vxu ei to rif-irjiia eortv avTolg. 

 )ette sted kan dog ikke benyttes; thi det viser sig, at Pollux her 

 laa have benyttet Aristoteles Pol. Ath. p. 138 — 39 (c. 55), og at 

 'ollux har misforstaaet udtrykket to. rékrj xikei. Der er altsaa 

 lot spurgt, om vedkommende betaler sine afgifter, ikke om han 

 ar den nødvendige census. Men det ser alligevel ud til, at theterne 

 ike engang paa Aristoteles's tid havde lovmæssig adgang til at 

 live archont, men at rigtignok loven i denne henseende var kommen 

 d af brug, saaledes at theter praktisk talt kunde naa frem til at 

 live archonter. Dette synes at fremgaa af Aristoteles Pol. Ath. 

 . 20, 9 (c. 7): Tovg ffaXkovg d-rjTiv.hv oiåeuiag ueréy/jvrog uQyr t g 

 o y.al vvv IrreuVav eiQ^xat tov (.UXkovra xkrjQ ov o fra i tlv aoyjji\ 

 olov ré/.og re/.il, ovd'av ug eljcol &r]Tiy.6v. 



Jeg har allerede ovenfor nævnt, at H. Landwehr, Philologus 

 ipplmb. V, p 118, har hævdet, at Solon for archontværdighedens 

 idkommende fordrede adlig byrd. I dette punkt har han fundet 

 slutning hos Busolt, Gr. Gresch. I, p. 531. Der er noget bestik- 

 nde ved denne tanke, som jo analogien fra Rom lægger os saa 

 5r. Hypothesen staar imidlertid paa for svage fødder. For det 

 e støtter man sig til det oftere omtalte citat fra Demetrios hos 

 utarch Arist c. 1, hvor det siges, at Aristeides var ly, tojv yévtov 

 w Ta uéyGTa y.e/,Trjf.iévtov, ovg7tevTayoGto(,ieåL(.ivovg 7tQOGrjy6o:vov. 

 r har man dog neppe ret til at urgere udtrykket yévwv saaledes ; 



9* 



