136 



A. EÆDER. 



[No. 2. 



en yévog, om b tegevg tov zleyxkeiwv oikov (hos Sauppe 1. 41, 56); 

 denne er ingenlunde, som Buermann antager, den samme som phra- 

 triens prest; indskriften sondrer bestemt mellem denne b Uqevg alene 

 (1. 19, 25, 35, 50, 58, 65, 106, 122) eller iegevg zlibg øgccTQiov 

 (1. 1) og hin slegtens prest. 



Hvad maaden angaar, hyorpaa Kleisthenes dannede de nye 

 phratrier, er det vanskeligt paa grund af vore kilders tilstand at 

 udtale noget bestemt. Aristoteles Pol. Ath. p. 56 bruger det udtryk, 

 at Kleisthenes med hensyn til slegter, phratrier og presteskaber 

 eia o ev tyeiv exaorovg ymtcc xa. 7taxqia\ dette vil vel sige, at han 

 ikke her greb voldsomt ind ; skede der nogen forandring, foregik 

 det med angjældendes samtykke. Det falder lidet naturligt at tænke 

 sig, at Kleisthenes har stiftet nye phratrier af blot plebeiiske ele- 

 menter; dette vilde stride mod tidens sterkt udprægede religiøse 

 følelse. Der gaves ganske vist mange slegter rundt om i Attika, 

 der var villige til at træde ud af sine gamle phratrier for at danne 

 grundlaget for nye, hvori de saa selv -fik den ledende rolle. Mange 

 fandt sikkerlig en større tilfredsstillelse for sin ærgjenighed heri 

 end i at spille en tilbage (rukken, upaaagtet rolle i en af de gamle. 



Hvormange phratrier der har været, er ikke godt at afgjøre. 

 Den almindelige opfatning gaar i den retning, at der har været 12 

 før Kleisthenes. Denne antagelse støtter sig til endel lexikografer 

 (Lexicon Demosth., Patin. p. 152 (Sakkel). Schol. til Plat. Axioch. 

 p. 465 Bekk. Harpokr. og Suidas s. yevvyxai), der igjen henvisei 

 til Aristoteles Pol. Ath. Aristoteles maa i tilfælde have talt heron 

 i den savnede begyndelse af sit arbeide. Sauppe de phr. I, 5 be 

 tviler citaternes korrekthed; der maa foreligge en eller anden mis 

 forstaaelse. Busolt, Gr. Gesch. I, 397 note 1 forkaster vedkommende, 

 autoritet og antager, at der maa have været adskillig flere end 12 

 Heller ikke Toepffer, Att. Gen. p. 4 note 3 tillægger denne schema 

 tismus nogen historisk værd. Jeg synes ogsaa, det falder vanskelig 

 at tro, at der ikke har været flere. Thi de gamle phratrier vedble 

 som nævnt i det hele og store uforandret ned igjennem tiden, o 

 de af Kleisthenes nyordnede kan neppe, hvad phratorernes tal o 

 lignende forhold angaar, have været væsentlig forskjellige fra d 

 gamle. 



I historisk tid kan phratrierne ingenlunde have været saa sæi 

 deles rige paa medlemmer, og hele deres apparat vilde være altf< 

 tungvindt, hvis phratorernes tal var stort (cnf. de af Sauppe i 

 phr. I, 4 — 5 anførte steder). Jeg skal blot nævne Isaios VI, 1 ( 

 xqv jurjxéQa avTtoV, rjv tyrjjiiev b Evxxrjfiwv, Mi^iaåov KrjcpMTUo 

 ttvyaxéqa 7tavxig oi jcqogrjnovxeg X Ga. oi x al ol (pQCttSQi 



