ATHENS POLITISKE UD VIKLING. 



139 



øareQag xat rovg ogeiovag y.cu rohg drjf-iOTag .rccoéioiicu uaorvQag: 

 17 oi re rpøctTLøeg y.ai oi druorca y.cu oi ooyetoveg rjulv 



Allerede disse steder viser tydelig, at det at være gennet eller 

 •geon er to analoge forhold, det ene svarer til det andet, erstatter 

 Bt andet. Genneter er kun medlemm erne af de gamle ætter: de 

 lenfor disse staaende maa noie sig med at være orgeoner eller 

 iultbrødre" Hvilken kultus er det nu, disse kultbrødre er dei- 

 lige i? I hvilken kultus ind førtes man, naar man indskreves blandt 

 geonerne. Svaret er ikke tvilsomt: det var Apollon patroos og Zeus 

 irkeios. Disse de gamle slegtsguders dyrkelse blev nemlig engang 

 dden udstrakt til alle atheniensiske borgere. Dette fremgaar af Plato 

 uthyd. 302, hvor Sokrates siger, at denne kultus var fælles for ham 

 ; alle borgere. Plut. Alk. c. 2 rjf.uv åe roig y ÅS-qvaioiQ . . 7tarQrtoz 

 to)1(<)v ioriv. Harpokration s. Zevg Ip/.eiog: oti åe tovroig 

 <rrjv Tt t g 7rohreiag, oig eir] Zevg tgyelog åeårjktoyx y.cu c Y7reoeiår j g 

 tu v7t£Q årj^iOTtoirjTov ei yvrjaiog, nal Jritirnioc ev volg 7ceoi 

 g A{rfjV)-(7L vouo&eoiag. Paa Aristeides's tid, da adgangen stod 

 ben for alle — praktisk talt ialfald — til archontværdigheden, 

 •urgtes ved dokimasien . . ei eativ uvTtjt ^co/Mor ;caroiJig y.ai 

 svg eo/.eiog y.cu 7rov vavra ra ieøct eaxw, (Arist. Pol. Ath. 

 58. 15, cuf. Pollux, VIII, 85 og Deinarch in Arist. p. 107). 



Heraf synes med nødvendighed at fremgaa, at indsk rivningen 

 andt orgeonerne skaffede de ikke adlige det samme, som indsk ri v- 

 .ngen blandt genrieterne de adlige, nemlig andel i Apollon patroos 

 ; Zeus herkeios's kultus. Der er ingen anden akt kjendt, der 

 mde skaffe dem dette. Holder man dette fast, afgjøres igrunden 

 ed det samme det omtvistede spørgsmaal : stod orgeonerne i noget 

 rhold til slegterre, eller var de disse ganske sideordnede, saaledes 

 phratrien blev det led, der knyttede disse to klasser sammen? 

 i politisk enhed repræsenteres hos de gamle altid af en kultus, 

 a man nu ved at blive orgeon fik andel, ikke i phratriernes guder 

 ^us phratrios og Athene phratria, men i slegternes guddomme 

 polion patroos og Zeus herkeios, ligger heri, at orgeonerne og 

 nneter maa have dannet en enhed med disse guddomme som 

 krålt midtpunkt: orgeonerne er altsaa paa en maade indordnet i 

 ^gten, dog saaledes, at der skarpt skilles mellem de egentlige 

 'gtsmedlemmer eller „melkebrødre" og de tilordnede „ kultbrødre u . 

 iratrierne med deres kultus danner en ny enhed, hvori flere saa- 

 mie ud videde slegter gaar op. Ad denne vei kommer jeg til det 

 mme resultat som Hugh, Studien aus dem cl ass. Alterthum, Freiburg 

 '86, p. 16, et standpunkt, der ogsaa maa være Sauppes (cnf. De 



