393.] STAMMENS OG BODENS BYGNING HOS DIPSACEEBNE. 



13 



>rsynede med tykke, mekaniske vægge og slutter uden inter- 

 ^llularrum til hinanden og til epidermis. Da de tykke vægge, 

 3r på flere steder var gjennembrudte af store, enkle, runde 

 >rer, hvoraf enkelte ferte ind til epidermiscellerne, med chlor- 

 nkjod gav cellulosereaction, syntes disse celler næsten at være 

 ? collencbymatisk natur. 



Cellerne i det inderste barkparenkym indeholder kun spar- 

 •mt chlorophyll og var også noget tangentialt strakte som 

 idodermiscellerne. 



I gamle internodier har barkparenkymet et noget andet 

 Iseende end det skildrede i de unge. Her er nemlig samtlige 

 :ller stærkt strakte i tangential retning — på grund af inter- 

 )diets tykkelses væxt — og derfor mere tyndvæggede, samt 

 ttigere på chlorophyll, hvorfor man heller ikke her kan tale 

 a noget specifikt assimilationssystem. 



Epidermiscellerne er mere eller mindre langstrakte, men 

 tr en regelmæssig, rectangulær form. I de nedre internodier 

 de bredere og kortere end i de evre, hvor de er flere gange 

 lange som brede. Såvel de radiale som de indre tangential- 

 egge er forsynede med talrige store porer, der har samme 

 gning og udseende som de tidligere nævnte hos barkparenkym- 

 llerne (Tav. I, Fig. 2). Cellerne indeholde talrige store chloro- 

 yllkorn samt en stor afrundet cellekjærne (Tav. I, Fig. 2). 

 /er samtlige epidermisceller strækker sig en glat cuticula, der 

 ;esom de ydre lag af epidermiscellernes ydervægge giver kork- 

 action. 



Epidermis er forsynet med talrige, uregelmæssigt beliggende 

 )re spalteåbninger, hvis slutteceller ofte er trængt udad af de 

 rholdsvis store biceller. Dannelsen af spalteåbningernes moder- 

 Uer foregår på 2 måder: 



Enten deler en epidermiscelle sig ved 2 mod hinanden 

 get heldende verticalvægge i 3 dottreceller, hvoraf den mid- 

 *ste bliver modercellen. Denne dannelsesmodus findes i de 

 'get strakte epidermisceller hos yngre internodier. Den kan 

 e bære præget af at være meget indviklet, men dette hid- 

 ær derifra, at de store slutteceller og biceller under til- 



