24 



BARTHOLD HANSTEEN 



[No. 3. 



Blødbastzonen erholder på langt nær ikke en så stærk til- 

 væxt i tykkelse som xylemzonen. Oftest, især i de nedre inter- 

 nodier, udgjør dens tykkelse således kun l /% af xylemzonens. 



De enkelte blødbastelementer er rådialt strakte, og den 

 radiale ordning er i begyndelsen meget gjennemfert; men da denne 

 snart udviskes ved secundære forskyvninger under tilvæxten, blir 

 det som oftest dog ei så let at udfinde delingslovene i silrørs- 

 grupperne. 



Delingerne synes dog at foregå temmelig simpelt, iallefald 

 for de evre internodiers vedkommende. De synes nemlig her at 

 indskrænke sig til, at modercellen for en gruppe ved en tangential 

 eller radial, mere eller mindre skråt stillet væg deles i en 

 større og en mindre celle. Ved en væg lodret på den første 

 deling deles så den mindre atter i 2, hvoraf den ene (adjunctiv- 

 cellen) er noget mindre end den anden (silrøret), samtrigere på 

 indhold. I de nederste ældste internodier såes enkelte grupper, 

 hvor delingerne var foregået udelukkende ved på hinanden 

 lodretstående, men i forhold til modercellens tangential- eller 

 radialvægge skjævt stillede delinger, således som allerede er 

 beskrevet hos Scabiosa. Silrørene er meget lange og noget tyk- 

 væggede. Væggen mellsm dem og adjunctivcellerne, der altid 

 er af samme længde som deres respective sil rør, er forsynet med 

 talrige silplader. I ældre silrør såes stærkt udviklede callus- 

 dannelser. 



Cambiformcellerne er meget lange med ofte noget skjævt 

 stillede tværvægge. De tynde længdevægge vare gjennembrudte 

 af meget små eliptisk-rundagtige porer, der ofte viste en skjæv 

 stilling. Indholdet er et rigelig, kornet protoplasma med en stor 

 cellekjærne. 



I xylemringen, hvor de enkelte karstrænge let udskilles ved, 

 at de som oftest springer dybt ind i marven, findes talrige paren- 

 chymstråler, der dels kunne være smale og brede primære, de s 

 smale secundære. De brede omfatter ofte flere cellelag. De 

 eiendommelige forholde, som jeg har omtalt for marvstrålernes 

 vedkommende hos Scabiosa, blir her ret iøinefaldende, — og det er 

 netophos Cephalaria tartarica, at Schwendener først har påvis! 



