2» 



BARTHOLD HAK STEEN. 



[No. 3. 



Ved denne sin bygning sættes cambiformcellerne istand til 

 at yde en ikke så liden modstand mod den dragning, roden er 

 udsat for, hvilket man let kan overbevise sig om, når man 

 skjærer ud smale remser af rodens blødbast og belaster disse. 

 Silrørsgrupperne er talrige, men ligger noget spredt. Delingerne 

 i gruppernes moderceller er meget enkle og forløber på noget 

 lignende vis som i stængelen. 



Silrørene er meget lange, men da deres tværvægge ofte 

 skjules af de forbivoxende ender af cambiformcellerne og deres 

 løb desuden er noget bugtet, er de noget vanskelige at finde. 

 I et heldigt tilfælde traf jeg på et så ret løbende og så tydelig 

 i dagen liggende som det, der er afbildet (Tav. II, Fig. 18). 

 Adjunctivcellerne er noget bredere end i stængelen og af samme 

 længde som silrøret. Væggen mellem dem og dette er forsynet 

 med silplader af enkel bygning. 



Cephalaria tartarica viser en med den beskrevne ganske 

 overensstemmende rod- og stængelbygning. 



4. Dipsacus fullonum. 



I det store og hele tåget stemmer stængelen hos JD. ful- 

 lonum med hensyn til sin anatomiske bygning overens med stæn- 

 gelen hos Cephalaria alpina. Istedetfor ægte colienchymstrænge 

 dannes dog her de mekaniske strænge i stængelens ribber af 

 celler, der har jevnt fortykkede og stærkt lysbrydende vægge, 

 hvis indre side viser sig at være beklædt med et tyndt, stærkt 

 forvedet membranlag, der sandsynligvis må opfattes som en be- 

 gyndelse til dannelsen af ægte seigbastceller. 



På længderibberne, som kun optræder på de øvre inter- 

 nodier og blomsterstandenes stilke og svøbblade — ved den se- 

 cundære tykkelsesvæxt udjevnes de på de nedre internodier 

 samtidig med. at de mekaniske strænges membraner strække> 

 betydelig og derved blir tynde og lidet iøinefaldende — findes 



