44 



BARTHOLD HANSTEEN. 



[No. 3. 



istedetfor coilen chymstrænge gjennem Cephalaria og Bipsacus når 

 op til Trichera og Succisa, hvilke to slægter så, synes at have 

 udviklet sig i noget divergerende retninger, idet Trichera med 

 sine noget eiendommelig hyggede udløhere og silrer med porei 

 i væggene går i en, Sucvisa med sine eiendommelige kardannelsei 

 i en anden retning 



Som vi har seet, tindes i samtlige undersogte Dipsaceen 

 stængler på indsiden af karstrængene eller i den såkaldte marv 

 krone uforvedede, indholdsrige cellegrupper, men som dog helle 

 ikke har charakteren af blødbast. Sådanne grupper har, sod 

 p. 7 nævnt, oftere været behandlede og underkastede forskjel 

 lige tolkninger, hvoriblandt t eks. af Raimann som „intrax) 

 lært cambiform" eller en reduceret Uødbast. Med hensyn t 

 Veronica longifolia er Juel 1 af en anden anskuelse, idet ha 

 opfatter det omhandlede cellevæv ikke som en reduceret blødbas 

 men meget mere som „ett embryonalt organ, hvars hufvudsal 

 liga function infaller under internodiets tidligare utveckling." 



For Dipsaceernes vedkommende synes imidlertid ingen ; 

 disse tolkninger at slå til; man nødes snarere til at opfati 

 grupperne som den første antydning til en indre blødbast, so 

 hos nogle sidestillede eller maske høiere stillede familier, neml 

 Campanidaceerne og Compositae — særlig da med hensyn j 

 Cichoriaceerne — har udviklet sig til en indre typisk blødbast (cl 

 her 0. G. Pettersen: Bicollaterale Karbundter, Kjobenhavn 188 

 pp. 43 og 47). 



Hos Bipsaceerne og deres nærmeste slægtninge Yaleriant 

 ceerne er disse uforvedede partier på veddelenes inderside de 

 imod bleven stående på et lavt udviklingstrin, men har d( 

 måske en mulighed for høiere udvikling hos kommende forme 



1 Juel l. c. p. 23. 



