393.] KLIMATVEXLINGER UNDER KVARTÆRTIDEN. 



7 



yerskrider ikke 50 m. o. h. Trifolium montanum gjenfindes 

 jrst langt inde i Sverige, i Halland, det østlige Småland, 

 estergotland o. s. v., men den mangler ganske i de provind- 

 sr som støder til Norge. Dens frø kan vanskelig ant ages 

 3 være ført direkte til Hovedøen fra hine fjernt liggende 

 eder. Den er paa Hovedøen beheftet med en snyltesop, 

 romyces minor, som udelukkende forekommer på denne 

 arfcplante. Denne omstændighed gjør det endnu mere uan- 

 igeligt, at den skulde være indvandret til Hovedøen ved en 

 lfældig transport langveisfra. 



På Ulvøen ved Christiania er det eneste kj endte voxested 

 Norge for Cirsium acaule. Og Ononis campestris er hos os 

 an fundet på Ulvøen og ved Langesund. Om begge disse 

 iælder i det væsentlige det samme, som ovenfor er sagt om 

 rifolium montanum. Ulvøens høidepunkt overskrider ikke 

 ) m., de nævnte arter voxer der omtrent 15 — 25 m. o. h., 

 y ved Langesund findes Ononis neppe synderlig høiere. Cir- 

 um findes i Bohuslen, men Ononis campestris gjenfindes først 

 Skåne og på G-ottland. 



Libanotis montana er meget hyppig på silurformationen i 

 hristianias nærmeste omegn, hvor den har centret for sin 

 Ibredelse i de allerlaveste egne. Ellers er den i Norge kun 

 .ndet på silurformationen i de laveste egne ved Holmestrand, 

 en mangler aldeles i de til Norge grændsende svenske pro- 

 ndser og gjenfindes først langt inde i Sverige. 



Men dette er kun et par exempler. Silurfloraen på 

 ne lavt liggende øer ved Christiania og i de ligeså lavt 

 agende siluriske egne ved Holmestrand og Skiensfj orden 

 i sin helhed betragtet en umiskj endelig reliktflora, den 

 istligste koloni i Skandinavien af en charakteristisk flora, 

 'in er rigest udpræget på de siluriske øer i Østersøen, på 

 land, Grottland og Osel, og som, da den er af østlig herkomst, 

 tager i rigdom vestover. 



Denne flora er altså her i Norge udbredt i egne, som 

 ?ger lavere end 50 m. o. h., d. v. s. i trakter, som var over- 

 ømmede under den såkaldte „postglaciale sænkning", (ordet 



