20 



AXEL BLTTT. 



[No, 



myr med to torvlag er følgende : øverst ligger 4 — 6 fod n . 

 lig og temmelig uforandret Sphagnum. Derunder står fe 

 stubbelag, som i regelen er dannet af fure. Under dette ko • 

 mer et lag af fed og god brændtorv, som er nogle fod rna- 

 tigt, og i bunden af- myren står der atter et stubbelag, sf 

 meget ofte er dannet af eg og hvori hasselnødder er hyppi. 1 

 Der er en regelmæssighed i dette, som ikke kan være tilft. 

 dig eller skyldes lokale ændringer i fugtighedsforholdene. 1 



Etterat jeg havde samlet disse erfaringer i vore kysteg: , 

 fik jeg lyst til at prøve, om også Østlandets myre havde L 

 lignende bygning. I disse egne er landets stigningsforh» l 

 bedre kjendt, og en mængde marine skjælbanker er und • 

 søgte. Men i de skovrige trakter på Østlandet er der få to: - 

 drifter, og dersom man vil undersøge myrenes bygning h , 

 er man i regelen henvist til at benytte torvbor. Det af n| 

 benyttede bor er således indrettet, at dets cylinder kanåbrs 

 og lukkes ved vridning af boret, således at man er istand 1 

 at optage torvprøver fra en bestemt dybde. Disse prøver r 

 store nok til at undersøges, og det er let af dem at se, hvil i 

 fugtighedsforhold der radede på myren under deres dannels - 

 tid. På denne måde kan man af de efter hverandre opta£3 

 prøver komme på det rene med, hvormange omslag i fugt- 

 hed myren har undergået. Man kan også påvise de foreko- 

 mende stubbelag og bestemme deres art. Og ved boring i 

 flere steder i samme myr kan man erholde et profil af myr< 3 

 bygning, som er ligeså pålideligt, som om man havde så 

 myren udskåret. Denne methode er fuldkommen exakt. 



Andersson dadler mig, fordi jeg ikke har foretaget nog i 

 indgående undersøgelse af hvert enkelt lag og bestemt åi 

 de gjenkj endelige planterester. Han dadler mig, fordi \ 

 ikke har bestemt sphagnumarterne i torven, fordi jeg k i 

 omtaler 14 arter af fanerogamer o. s. v. Han nærer en av 



1 Det er vel værd at mærke, at bygningen af myrene i Irlands lav ) 

 egne er aldeles den samme. Kinahans beskrivelse af en typisk i l 

 lavlandsmyr (Geology oflreland p. 272) passer komplet paavorevc 

 landsmyre og kunde godt være forfattet med disse som mønster. 



