1893.] 



PERLEMORSKYER. 



37 



Ringsystemer om Sol og Maane, skyldes Lysets Brydning og 

 Reflexion ved Iskrystaller, saa vise de iriserende Skyer en broget, 

 geometrisk lovløs Sammenstilling af Farver, vistnok i det store 

 afhængig af den gjensidige Stilling til Solen, men uden nogen 

 haandgribelig Forbindelse mellem Farve og Stilling i Forhold 

 til Solen i det enkelte Tilfælde. Som flere Iagttagere bemerke, 

 minder Fænomenet om Newtons Ringe eller tynde Blades Farver, 

 og der er ogsaa meget, som taler for en saadan Forklaring. 

 Hele Fænomenets Udseende minder om Farverne i Perlemor, i 

 Sæbebobler, i Oliehinder paa Vand, i frosne Vinduesruder med 

 et fint Isbelæg m. m. Skyldes Farverne Sollysets Reflexion fra 

 begge Grænseflader af tynde Skiver, maa disse, for at Lyset 

 skal træffe Iagttagerens øje, have sin Normal i Planet gjennem 

 Øjet og Solen og Normalen maa halvere Vinkelen mellem den 

 directe Solstraale og Linien fra Skypunktet til Øjet. De Plader, 

 f$om have denne Stilling, bringe Lys til Øjet og Farven er af- 

 hængig af Pladens Tykkelse, deus Brydningsexponent og Lysets 

 Indfaldsvinkel. Forudsat at Skyerne altid og overalt beståa af 

 samme Stof, vil Farven i samme Indfaldsvinkel være afhængig 

 af Pladens Tykkelse, og ved at antage forskjelllige Tykkelser 

 kan man saaledes forklare Farvernes Forskjel under samme Ind- 

 aldsvinkel eller Afstand fra Solen. Indfaldsvinkelen er lig Com- 

 )lementet til deri halve Afbojningsvinkel. Da den direct reflec- 

 terede Straales Intensitet er større end den to Gange brudte og 

 p Gang reflecterede Straales, med hvem den interfererer, kan 

 let Fænomen, jeg har sammenlignet med en Bisol, forklares ved 

 D lader, som ligge næsten horizontalt i Nærheden af den rette 

 jinie til Solen. Den skråa Indfalden af Straalerne giver den 

 Lirecte reflecterede Straale en stor Intensitet. 



At Farverne tabe sig og Lyset bliver hvidere ved større 

 Lfbejningsvinkler, mindre Indfaldsvinkler, at de mangle fra Af- 

 ejningsvinkler mellem 40° og 144°, resp. Indfaldsvinkler 70° og 

 8°, medens de atter vise sig ved mindre Indfaldsviukler, er 

 aafaldende, og trænger til nærmere Undersøgelse ved Obser- 

 ation. At de ikke sees ved Afbøjning 180° eller Indfaldsvinkel 

 1 kan ligge deri, at det tilsvarende apparente Modsolspunkt i 



