27 



bvormeget Liv og hvormegen Karakter der er nedlagt i disse 

 Billeder, skjøndt Farverne her mangle og jo ogsaa i Virkelig- 

 heden have lidt noget gjennem de to Aartusinder, men engang 

 vistnok have været af frappant Sandhed og Troskab: derom 

 vidne Resterne, ligesom hin Vindunk hos Phædrus, om hvilken 

 Kjærringen sagde: „Hvor ædel maa dog selve Vinen have været, 

 naar blot Karret, der har indesluttet den, kan dufte saa her- 

 iigt." Ved Betragtningen af de udgravede Portræters høist 

 ulige Kunstværd maa man dog vogfe sig vel for at lade sig for- 

 lede til den Tro, at herfra tdr udledes den Slutning, at forskjel- 

 lige Tider med forskjellig kunstnerisk Evne har frembragt dem 

 — at, som det t. Ex. har været antydet, de maadelige Billeder 

 skulde tilhøre en yngre, de fuldkomnere en ældre Periode, at jo 

 længere vi bevægede os bort fra Antikens Blomstringstid, desto 

 mere sank Portræternes Kunstværd, — Andre have ment om- 

 yendt; men den ene Slutning er ligesaa overilet som den anden: 

 de slette Portræter vise ligesaavel som de gode hen paa indivi- 

 duelle Evners Forskjell ighed, ikke paa forskjellige Tiders kunst- 

 neriske Karakter, og den eneste rigtige Forklaring af den store 

 Afstand i de forskjellige Portræters kunstneriske Værd er øien- 

 synlig den, at rige Folk, der have havt Eaad til at henvende 

 sig til sin} Tids første og mest anseete Mestere i Alexandria, 

 have faaet kunstneriske Mesterverker af første Rang, mens de, 

 der kun have havt Raad til at betale en simpel Landsbysmører, 

 have faaet Portræter, der svarede til deres pecuniære Evne og 

 Malerens lave Rang. 



Endelig maa jeg minde om en Omstændighed, der stærkt 

 peger paa det andet Aarhundrede. Den Livfuldhed, der udmær- 

 ker de bedre af disse Portræter, er i Regelen vundet ved et 

 Middel, der paa den anden Side viser os, at den Tid, der frem- 

 bragte dem, har overskredet sin Middagshøide, om den end 

 fremdeles staar høit. Der er et, et eneste Trælc af Maner til- 

 stede, der vistnok, saasnart det nævnes, vil være, og rimeligvis 

 allerede før det nævnes, har været Dem paafaldende. Jeg 

 mener de — navnlig i de kvindelige Portræter — paafaldende 

 store Øine. 



