Arbeider allerede i deres egen Tid efterdunkle og falme paa 

 Grund af Farvernes Uægthed og den fabrikmæssige Produktion af 

 daarlige Surrogater, staa de enkaustiske Billeder i uformindsket 

 Klarhed og mættet Farvepragt endnu efter snart to Tusinda Aer. 



Og selv om dette Resultat, at give os en velgrundet Høi- 

 agtelse for det, som nu er for altid usynligt og uigjenkaldelig 

 tabt, skulde være det eneste, vi vandt ved Bekjendtskabet med 

 disse Portræter, vilde allerede dette være en overordentlig 

 gavnlig Lærdom, navnlig for en Tid som vor, der er saa til- 

 bøielig til at rose sit eget over alt Andet. Men ogsaa derved, 

 at vi nu kan knytte det nærmere Kjendskab til det enkaustiske 

 Maleri til, hvad vi før kjendte om det antike Fresko- og Tem- 

 peramaleri, ogsaa derved, at vi har vundet et nyt Syn paa det 

 antike Maleris Karakter, en Autopsie, der lægger en ny Grund- 

 vold under vor Kundskab om det antike Maleri overhovedtaget, 

 at vi har lært at kjende et nyt Udslag af hin mærkelige Kul- 

 tur, der udviklede sig i Oldtidens sene Aftentime, ogsaa derved 

 er vi steget et Trin opad og fremad i vor archæologiske Viden, 

 fremad og opad, om ikke af anden Grund, saa fordi den nu 

 erhvervede Kundskab . forelægger os en Række nye Spørgsmaal 

 at udrede, nye Gaader at løse, som jeg ikke her kan berøre. 

 Thi det er jo dog saa, at Resultatet af alle menneskelige Opda- 

 gelser fremfor alt Andet er at vise os, ikke hvor meget, men 

 hvor lidd vi vide, at mane os til videre Granskning, og at Be- 

 tydningen af, at et Spørgsmaal besvares, netop er, at dette løste 

 Spørgsmaal samtidig med at skaffe os fast Bund under vort 

 nuværende Standpunkt tillige frembringer en Række nye uløste 

 og saaledes løfter vor Synskreds og giver os et høiere Blik 

 udover videre ukjendte Arbeidsfelter, der skal erobres, og derved 

 altid mere og mere lærer os at fatte Betydningen af det gamle 

 Sokratiske Ord om at vide, at man Intet ved, den største Op- 

 fordring til Ydmyghed, men tillige det største Vidnesbyrd om 

 Menneskeaandens og Videnskabens Uendelighed, der findes, et 

 Ord, vel værd at min des, hvor Videnskabens Dyrkere samles til 

 Fest for at erindre et afsluttet Arbeidsaar og med Haab og For- 

 trøstning gaa over i et nyt — som iaften. 



