— 45 — 



Slägtet TracSiypogOii. — Hr Professor N. J. Andersson 

 hade insändt följande uppsats : 



»Mera kanske än inom någon annan afdelning af gräsen äro 

 inom Andropogoneernas grupp de af olika författare antagna släg- 

 ten svåra att noggrannt bestämma och sins emellan åtskilja. De 

 af blomställningens beskaffenhet, eller af småaxens byggnad, hem- 

 tade karakterer visa nemligen så många afvikelser och öfvergån- 

 gar, att man ej sällan stannar i den största villrådighet, huruvida 

 man gör rättare i att betrakta hela afdelningen såsom en enda 

 kontinuerlig formseries af arter, eller huruvida man såsom sär- 

 skilda genera bör uppställa de formtyper, hvilka visa sig mest 

 framstående och minst föränderliga. 



Så mycket mera värdt uppmärksamhet är det då, att bland 

 dessa växter påträffa ett slägte, som mera än något annat synes 

 ega grundade anspråk på att betraktas såsom från de öfriga med 

 säkerhet särskiljdt. Slägtet Trachypogon afviker nämligen från 

 alla Andropogoneas verse genom det långa, enkla och cylindriska 

 axet, hvartill endast hos slägtet Heteropogon finnes något liknan- 

 de, samt genom tvenne från samma punkt på axets rachis ut- 

 gående småax, hvaraf, tvertemot förhållandet hos alla andra An- 

 dropogonese, det skaffade är fertilt och det oskaftade enkönadt. 



Visserligen har NEES V. Esenbeck, hvilken först uppställde 

 detta slägte, så karakteriserat detsamma, att arter med verklig 

 vippa och arter med axen inneslutna af bracteer och i allt öf- 

 verensstämmande med dem, hvilka vi hänföra till slägtet Cym- 

 banthelia, äfven blifvit dermed förenade. Då emedlertid å ena 

 sidan det synes riktigare att, så vidt möjligt är, lägga vigt på 

 den egendomlighet, som uttalar sig i växtens habitus och som 

 sammanförer hvad naturen tyckes hafva tilldelat en i ögonen fal- 

 lande likhet; och då vi å den andra sidan funnit, att de karak- 

 terer, hvilka hemtas från de ytterst fina och ofta alldeles omärk- 

 liga blomdelarnes utseende (såsom kronfjällens form och textur, 

 blomfjällets djupare eller grundare delning o. s. v.), ganska ofta 

 äro underkastade förändringar allt efter småaxens föriiållande till 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh, rl. It Februari 1857. 



