Til! Gottlaiids geologi. — Hr Magister G. Lindström 

 hade i bref till Hr S. Lovén meddelat följande: 



»Jag kan icke underlåta, att vid detta tillfälle omnämna 

 den vink till förklaring af Gottlands-bildningens lägrings-förhål- 

 landen, som jag fick under mina vandringar sistlidne sommar. 

 Wahlenberg och HisiNGER ansågo, den sednare åtminstone 

 till en tid, sandstenslagret för det äldsta af alla, så att det 

 skulle bilda underbädden för mergelskiffern och kalken i norra 

 Gottland. Murchisons föreställning är ju åter den, att sand- 

 stenen jemte den ofvan liggande Hoburgskalken utgör en särskild 

 länk af de fyra, i hvilka han sönderdelar Gottland, och således 

 skulle hvila på de äldre norra lagren? Jag föresatte mig att upp- 

 söka den linie, som Hisinger i sina anteckningar (kartan öfver 

 södra Gottland) förlägger i Grötlingbo, som sandstenens nordliga 

 gräns. Men det befanns, att sandstenen sträcker sig mycket längre 

 norr ut än HisiNGER känt. Jag kunde spåra sandstenen ett godt 

 stycke norr om Rohne hamn. Sandstenshvarfven ligga här lika 

 vågrätt mot hafsytan, som längre söder ut; icke den minsta stup- 

 ning är märkbar, hvilket dock skulle vara fallet, om den, så- 

 som Murchison antager, hvilar på de norra kalklagren, som här 

 möta. Sandstenen betäckes litet söder om Hummelbos-udd af al- 

 luvial-bildningar och först norr om denna udden kommer åter 

 underbädden i dagen, men är då icke längre sandsten, utan en 

 mycket sandhaltig och hård mergelskiffer, som ligger i lika våg- 

 räta hvarf, som sandstenen på andra sidan udden. Längre norr 

 ut försvinner sanden och bädden är ren mergelskiffer, lik den, 

 som på motsatta vestra sidan är så rik på försteningar. Denna 

 mergelskiffer går på det tydligaste in under den kalkvägg, som i 

 Burs utgör en fortsättning af den nordliga kalkmassan. Skulle 

 det ej kunna tänkas, att sandstenen i söder och mergeln i norr 

 är o olikartade delar af en och samma, sammanhängande bädd? 

 Man kan ju tänka sig, att den urtida hafsbottnen på ena hållet 

 varit mera sandhaltig och på det andra mera lerhaltig. För- 

 steningarne tyckas också tala derför, så att de olikheter i arter- 



Öfrers. af K. Vet.-Akad. Förh. Arg. 14 A r :o 1. 3 



