— 28 — 



ort undan eröfrarne uti några af Schweitz's dalar, men att de 

 likväl snart kommo i åtnjutande af bronz-industrien. Detta be- 

 kräftas genom alla graf-fynd. På den skandinaviska halfön åter- 

 finnas verktygen från stenåldern förnämligast bredvid de hop- 

 krupna skeletterna, såsom uti grafvarne på Axevalla lied, under 

 det att bronzen vanligen åtföljer förbränningen d. v. s. urnan, 

 hvaruti askan förvarades. I Schweitz finnas äfven stenverktygen 

 bredvid hopkrupna skeletter, men denna ställning fortfar ännu en 

 tid under bronz-åldern; sedan utsträcktes skeletterna på ryggen, 

 såsom uti våra nu brukliga grafvar, hvilket visar, att här bron- 

 zen ej nödvändigt åtföljer grafurnan, hvilken snarare tillhör jern- 

 åldern. Följaktligen har man intet skäl att ej tro, det pålbygg- 

 naderna icke voro brukliga ännu under' bronz-åldern. Jag påstår 

 för öfrigt icke, att samma slags boningar nödvändigt måste till- 

 höra samma folk. Det finnes till och med i våra dagar, bland 

 de ociviliserade folken, så många liknande byggnadssätt, att det 

 vore omöjligt att tro det pålbyggnadena kunde hafva tillhört en 

 enda nation. De omständigheter, som föranledt detta byggnads- 

 sätt hafva dels varit behofvet att lefva i skydd emot angripande 

 fiender, dels ock det bättre tillfälle att fånga fisk, som dylika 

 pålbostäder erbjödo. Troligen voro sjöarne i Schweitz, då dessa 

 byar byggdes, fiskrikare än nu. Den skugga, som hyddorna ka- 

 stade på vattnet, drog fiskarne ditåt, hvilket förhållande visar 

 sig vara välbekant för nutidens fiskare, ty de utkasta grenar på 

 de ställen der de vilja fiska. Jag skulle äfven vilja säga, att det 

 1 uti menniskolifvet är en tid af ungdomen, då man finner särdeles 

 nöje uti att leka i vattnet, och vore det ej möjligt att den pe- 

 riod, då detta slags byggnader uppfördes, skulle i folkens historia 

 kunna likasom motsvara denna del af ungdomsåldern? 



Ett af de kännetecken, hvarpå man igenkänner bronz-åldern, 

 oberoende af metallens användande, är pålarnes tillstånd. De 

 pålar, hvilka qvarstå sedan stenåldern, synas alls icke eller åt- 

 minstone obetydligt öfver gyttjan. De från bronz-åldern deremot 

 uppsticka vanligen 2, 3 till och med 6 fot öfver densamma. På 

 nära 100 fots afstånd från stranden äro de likväl betäckta af 



