— 27 — 



af sjön. Omkring 5,500 fot från stranden reser sig en kalkklippa, 

 hvilken bildar liksom en stor ö i dalen. Vid foten af berget, åt 

 sjösidan, liar man, vid upptagning af torf, på 10 fots djup fun- 

 nit pålar och stenverktyg, utan spår af metall. Vattnets djup i 

 dalen är ett stort hinder för forskningarne derstädes, men det är 

 intet tvifvel om de der befintliga pålarnes ursprungliga bestäm- 

 melse. Det vore af vigt att utreda huru många århundraden, som 

 erfordrats för att bilda detta bälte af 5,500 fot. I detta hän- 

 seende visar sig ett faktum, som ej är utan intresse. Ruinerna 

 af Ebuiodunum, en gammal romersk stad, finnas emellan berget 

 Chamblon och sjöns nuvarande strand. Under det romerska tide- 

 hvarfvet, hvilket hos oss innefattar de fyra första seklerna af 

 vår tideräkning, sköljde sjöns vågor foten af denna stad, hvars 

 ruiner nu äro 2,500 fot från stranden. Om man antager, att det 

 nyaste bältet bildats under femton århundraden, hvilket är ett 

 minimum, så skulle trettiotre århundraden hafva erfordrats för 

 bildandet af jordbältet mellan Chamblon och sjön, hvilket bevisar 

 att pålbyggnaderna vid foten af berget måste hafva existerat i 15:de 

 århundradet f. Chr. Jag bör tillägga, att från detta berg till sjön 

 är dalens bredd ungefär densamma, och att formationen fordom 

 likasom nu bestod af torf och uppslammadt land. Det förstås 

 af sig sjelf, att jag ej fäster alltför stor vigt vid denna beräk- 

 ning; men man kan ej underlåta att erkänna, det en lång tid 

 måste hafva förgått, sedan Chamblon var kringflutet af vatten, och 

 omgifvet af pålbyggnader. 



Man finner af nyssnämnde upptäckter, hvilka nu egentligen 

 blott hunnit börjas, att Schweitz har sin stenålder, likasom de 

 nordiska länderna, och att vid denna tidpunkt, i anseende till de 

 använda ämnena, dess urinvånare redan idkade byteshandel på 

 Östersjöns kuster och med Orienten; men å andra sidan visar 

 användandet af landets stenarter, att industri-alster äfven till- 

 verkades på stället. De folkslag, som jag vill kalla de Indo- 

 Europeiska medförde till Europa ett nytt begrafningssätt och 

 kännedomen om kopparns bearbetning. Jag har skäl att för- 

 moda, att åtskilliga familjer af urinvånarne sökte en tillflykts- 



