form af samma art förekommer på Grogarnsbergets platå nära 

 Grogarns på flata hällar, som ej äro mycket höjda öfver jord- 

 ytan. Den skiljer sig från granitformerna genom ett spädare ut- 

 seende hos den eljest ganska väl utbildade thallus, som midtpå 

 alltid blott består af tätt samlade vårtor af bruiiaktig färg, hvilka 

 oftast betäckas af lika färgade, särdeles små, oftast convexa apo- 

 thecier, då den deremot i kanten, hvarest den är yngre, visar 

 mycket regelbundna, smala, tätt packade, flikade strålar med 

 något convex yta och nästan svafvelgul färg jemte hvit hypo- 

 thallus. Crustans ursprungligen mera grönaktiga yta betäckes 

 nemligen, liksom ock den troligen ursprungligt svarta randen af 

 hypothallus, genast af ett hvitt puder, som eger samma finhet 

 och är lika tunnt öfverströdt, som pudret hos P. pulverulentae 

 thallus; crustan är således ingalunda i egentlig mening farinosa. 

 Dess tillväxt sker, på samma sätt som hos P. centrifuga, i det att 

 nya, ljusare, concentriska ringar bildas utanföre den alltid mör- 

 kare äldre thallus. I mikroskopiskt hänseende är denna varietet 

 fallkomligt öfverensstämmande med artens typ. Emellertid torde 

 den med samma skäl som P. cartilaginea böra anses såsom en 

 från P. saxicola skiljd art, men kan ock lika väl som den förra 

 anses vara en af lokalen framkallad form af den sednare, hvars 

 motsatta ytterligheter dessa i sådant fall skulle utgöra. P. saxi- 

 cola eger nemligen rikliga öfvergångsformer till P. cartilaginea 

 på granitberg, som visserligen icke äro belägna invid hafsstran- 

 den, men likväl från denna icke långt aflägsnade, såsom vid 

 Söderköping m. fl. ställen. Deremot torde det vara svårt att 

 uppvisa någon öfvergång från P. saxicola till Lecanora galactina 

 Ach. (vix Liehen muralis Schreb., saltem ex minima tantum 

 parte), hvilken ej på kalksten har större likhet med den förra, 

 än den har på tegelstensmurar, och som blott förekommer på hörn 

 eller verticala kalkstensväggar och murar, då deremot P. saxicola 

 träffas på öfre ytan af lägre stenblock. Af P. saxicola träffar man 

 ock på Gotland allmänt på flata stenblock och stenflisor ensamma 

 frukter, hvilka ej få förblandas med den analoga form af Lee. 

 galactina, hvilken Acharius benämde dispersa, ej heller med 

 P. varise dem något liknande, men betydligt spädare frukter, som 

 aldrig träffats på Gotlands kalksten. 



i P. galactina v. dispersa (Ach. Syn. sub Lecanora) = Verr. dispersa 

 Hoffm., Lecan. Sommeifeltiana /? macra Somf. ! Denna form, som 

 bestäradt icke tillhör någon annan art, förekommer jemte öfver- 

 gångar till P. galactince hufvudform på Wisby stadsmurar ym- 

 nigt och är dessutom sparsamt spridd öfver hela landet på kalk- 

 sten, oolith och i något förändrad form, utan pruina på disken, 

 äfven på sandsten. Den atypiska form 1 af denna art, hvilken 

 D:r Steniiamjiar beskrifvit under namn af P. saxicola ** demi- 

 nuta (1. c. pag. 190) och som allmänt förekommer på Gotlands 

 kalkstensväggar (= Urceolaria hypoleuca Ach. ?) finnes ock nästan 

 fullkomligt likadan på sandsten i södra landet. När denna art 

 visar sig i en mera typisk form, men med slutligen något con- 



