— 85 — 



mellankomne hinder att afstå derifrån — beslöt jag att åtfölja 

 min vän till det nordostliga Ökenlandet, der han beslutat att till- 

 bringa sommarmånaderna för att jaga elefanter och komplettera 

 sina naturaliesamlingar. Den 22 Nov. bröto vi således upp från 

 sjön, men uppehållna af häftiga regnskurar hunno vi ej fram till 

 jagtstället förr än i början af Februari. 



Hr Wahlberg var en högst oförskräckt elefantjägare och 

 hade haft mycken lycka i denna jagt; men han var alltför våg- 

 sam, och hans djerfhet vid det farliga förföljandet af dessa djur 

 försatte honom vid flera tillfällen i den yttersta fara, och sluta- 

 de, tyvärr, med en så förskräcklig händelse. 



Jag hade ofta sökt öfvertyga honom om faran att jaga ele- 

 fanten till fots, men han stod fast vid att detta var det säkraste. 

 Följaktligen jagade äfven jag på detta sätt, ehuru jag aldrig un- 

 der någon föregående utflykt tänkt på att försöka något sådant; 

 ej heller hade jag under mina resor träffat någon Europé i denna 

 del af Afrika, som jagade elefanten annorlunda, än till häst. 

 Ehuru jag känner till flera undantag, var det min stackars väns 

 öfvertygelse, att han alltid med ett skott i hufvudet kunde få 

 elefanten att vid anfallet kasta sig åt sidan; men, tyvärr, synes 

 han ej hafva fått tid att lägga an innan han var kastad till 

 jorden, fjettrad af det rasande odjurets betar och trampad på ett 

 sätt alltför rysligt att omtala; hans qvarlefvor återfunnos i ett 

 nästan oigenkänneligt tillstånd och hans bössa af elefanten tvärt 

 afbruten vid kolfven. 



Det följande innehåller detaljerna från den dag han skiljdes 

 från mig, jemte hans Damaras' uppgifter. 



Den 28 Februari lemnade Hr Wahlberg sina vagnar åt- 

 följd af sina båda Damaras, af hvilka den ena var hans bestän- 

 dige följeslagare under jagtexcursionerna och mycket tillgifven sin 

 herre, hvilken å sin sida betraktade honom såsom en god och 

 trogen tjenare lika så väl, som en dugtig jägare. Afven tog han 

 med sig en »Makalaka» och en Bushman (Ökenlandets infödin- 

 gar). Samma morgon bröt äfven jag upp i en annan riktning, 

 än den han valt, också för att söka elefanter, ty, som Hr W:s 



