— 94 — 



för årstiden ovanliga förhållandet, att några starka åskslag hör- 

 des, och vid ett af dem träffade blixten Riddarholmstornet *). 



Tabellen utvisar äfven, att den starkaste stormen som med 

 riktning V.^N. om 20 fb tryck kl. 11 f. m. egde rum vid Hållö, 

 ej framkom till Örskär förr än kl. 4 e. m., der dess riktning då 

 var N.V. och tryckningen 18 ft. Häraf kan man sluta, då lon- 

 gituds-skillnaden mellan Hållö och Örskär är omkring en half 

 timme, att stormhvirfveln framgått i O.N.O.-lig riktning öfver ett 

 afstånd af 270 engelska sjömil på fyra och en half timme, eller 

 med en hastighet af omkring 60 engelska eller 10 svenska landt- 

 mil i timmen. Bekräftelsen härpå vinnes så väl af observatio- 

 nerna vid Östergarns fyr på Gottland, som vid Holmö Gräddens 

 fyr i Bottniska viken. 



Med antagande af anförde riktning och hastighet för storm- 

 hvirfvelns framgående, skulle dess S.V. del träffa Östergarn kl. 4, 

 och dess N.V. del Holmö Gadd kl. 7 e. in., samt vinden på 

 förra stället vara N.V. och på det sednare N.O. ; anteckningarne 

 i tabellen visa, att sådant varit förhållandet. 



Tabellen antyder äfven, att kl. 9 f. m. Holmö Gadd varit uti 

 N.O. kanten, och Falsterbo i sydliga gränsen af stormhvirfveln. 

 Anses föreningslinien mellan dessa punkter såsom en corda föl- 

 en båge af 135" för storcirkeln, sä blir, då nämnde corda är 620 

 engelska sjömil, cirkelns diameter i nord och syd omkring 670 

 engelska sjömil, eller öfver 100 svenska landtmil. 



I anseende till sitt omfång är denna storm den största af 

 dem, som enligt gjorda anteckningar passerat öfver Sverige. 



Huru den nu beskrifne stormen förhållit sig, sedan den lem- 

 nat Sveriges kuster, kan i brist på observations-orter icke nu 

 utredas, men framdeles, om som jag hoppas och har anledning 

 förmoda vindmätare blifva uppställde i Finland och Ryssland, 

 skall derigenom utan tvifvel vinnas värderika upplysningar för 

 studerandet af fenomener af ifrågavarande slag. 



*) Blixten, som träffade Riddarholmstornet, följde åskledaren till jorden, utanjttt 

 skada byggnaden. Emedan slaget var ganska starkt är det icke omöjligt/att 

 spetsen eller spetsarne på öfra ändan af tornkorset, hafva genom den hetta, 

 som vid den häftiga urladdningen uppkommit, smält eller blifvit skadade. 



