— 115 — 



L. immersa b. emergens Achar. Lichen. Univ. 153, Synops. Lich. 

 28. — Gottland, L. Carlsö, Thorsburgen, nära Kams o. fl. st. 

 på beskuggade kalkstensklippor. Skiljd från Lecid. immersa 

 atrosangvinea Sommerf. Lappon. 153, blott genom mera upp- 

 lyftade frukter, men har likaså svartröd, ofta yppigt ocli bjert 

 blåd aggig fruktskifva. 



L. lithjrga Fries, S. V. Sc. 117. 



På Gottlands och Olands kalkklippor (jemte Lecid. lithophila 

 Sommerf.) allmänt spridd, med lafbål, sällan blåaktigt grå, tunn, 

 oftast felande, tjockkantade frukter ined inre byggnaden såsom 

 Lecid. contigua Fries. Namnet, kollektivt innefattande flera 

 olika former hos Acharius, är af Fries 1. c. begagnadt för denna. 



»L. protuberans» Schaerer Enum. Lich. Eur. 117, Exsicc. Helv. 

 203. — Sagedia protuberans Ach. Lichen. Univ. 338, Tab. 6. 

 f. 4, (1810). — Sagiolechia protuberans Massal. Geneac.Lich.il. 



På Gottländska kalkkullarnes beskuggade väggar, nedanför 

 Lummelund, på Thorsborgen, Kylleyberget nära Malms i Helvig, 

 vid Lojsta, St. Carlsö o. s. v. 



Arten upptages här under Schaerers namn, ehuru den, ut- 

 märkt genom sin egna fruktbildning, svårligen kan betraktas så- 

 som en Lecidea. Hittills knappt anmärkt annorstädes än i 

 Schweiz, på Gottland förekommande i många och bland dem 

 väl utbildade former. Acharius kände den redan af Schweizi- 

 ska exemplar 1810, och beskref den omisskänligt. Att den 

 sedan blifvit hänförd bland antalet af de flera missbildningar, 

 hvilka Acharius beskref under sitt slägte Sagedia, är föranledt 

 af de högst ofullkomliga, både till lafbål och fruktbildning för- 

 knappade, sannolikt vatten-öfversilade exemplar, dem Schaerer 

 utdelade 1833 i Exs. — Frukterna, först inneslutna i den 

 skorplika, hvitlätta (med någon skiftning af gult, grönt eller 

 rödt) slutligen remnade lafbålens rutor, i dem insänkta, aflångt 

 rundade merendels med papill, betäckta med en svart, af små- 

 ningom utvidgad, med svälld, strållikt tandad kant omgifven, 

 plan skifva, såsom ett öfre frukthylle, ytterst omfattade med 

 lafbålskant af den lossade rutan, försedda med rödlätt frukt- 

 kärne, slutligen utfallande ur lafbålsrutan. 



Endocarpon pusillum Fries (K. Vet. Ak. Handl. 1840, s. 219). 



Af denna ytterst mångformiga art, som på Gottlands och 

 Olands kalkhedar i många, med inga bestämbara gränsor skilj- 

 bara, till bålfjällens färg (på jorden mörkare, brun eller rödgul, 

 på mossa blekare, brungrön eller blekgul), inbördes ställning och 

 bredd, olika skepnader, kände ej Acharius den, såsom Eud. 

 pusillum, af Hedwtg beskrifna formen, då han i Lichen. Univ. 

 beskref fyra särskilda former, såsom egna arter, och benämnde 

 den ena bland dem Endoc. hepaticum. I Synopsis Lich. 99, er- 

 känner och rättar han sitt misstag, då han sammanför dem alla 

 under Endoc. Hedwigii och förklarar, att den sanna Endoc. 

 pusillum Hedw., är identisk med End. hepaticum Ach. Lich. 



