— 116 — 



Univ. På Gottland och Öland kunna tre, tydligt af olika växt- 

 plats beroende former urskiljas, a) med vid jorden tilltryckta, 

 tätt sammansittande, kästaniebruna, i omkretsen ofta bleka, mera 

 sällan fruktbärande bålfjäll, Lich. Suec Exsicc. Ed. 2. n. 30, a, 

 på blotta jorden, Gottland mellan Kams och Ihre, vid Fårö 

 kyrka o. s. v. Ölands Alfvar t. ex. nära Gösslunda; b) med 

 rödgula, mer spridda, i kanten uppstigande, oftare fruktbärande 

 bålfjäll, Endoc. hepaticum, Öfvers. af K. Yet. Ak. förhandl. Jan. 

 1857, s. 7., helst bland grofvare kalkgrus på hedarna mellan 

 mossa och små gräsrots-tufvor t. ex. Heideby i Kräklingbo (K. 

 Vet. Ak. Handl. 1846 1. c), c) med brunaktigt grågröna, hinn- 

 aktiga, något tegellagda bålfjäll, på sjelfva mossbädden, Ölands 

 Alfvar, Gottland mellan Eårö kyrka och Lauters m. m. (enligt 

 K. J. Lönnroth), knappt skiljd från den endast mera småväxta 

 formen Lich. Su. Exsicc. n. 30, c, och enligt authentika exem- 

 plar Dermatocarpon Schaereri (Öfvers. af K. Vet. Ak. Förhandl. 

 1857 Jan., s. 8.) Den sanna Dermat. Schcereri med läderlik, 

 skorplikt rutformig vid murbruk eller stenblock fästad lafbål (typ. 

 Hepp. Exsicc. 100) kan väl omöjligt finna sin växtplats på mossa. 



Petractis exanihematka (K. Vet. Ak. Handl. 1846, s. 220) är hittills 

 icke funnen på Öland; ymnig på Gottländska kalkklippornas 

 lägre, för solljuset skyddade hällar vid Garderugns i Stenkumla, 

 Thorsborgen, Lojsta, Eosendal i Follingbo, Storugns i Läder- 

 bro o. fl. st. 



Sagedia cinerea (K. Vet. Ak. Handl. 1846, s. 220). Likasom på 

 Gottlands hedar, sparsamt spridd h. o. d. på Ölands Alfvar. 



S. fuscella Pkies, Lichen. Eur. 413. — Gottland på de högre sol- 

 brända kalkkullarne och nedrasade block under dem, från Halls 

 Huk, vid Wisby på Galgberget o. s. v., till Ganneberget; Öland 

 vid Persnäs. 



Arten synes vara misskänd af S. Europas lichenologer. Schae- 

 rer (Enum. Lich. Eur. 215) utesluter ur beskrifningen lafbålens 

 väsentliga kännetecken men upptager tvetydiga för frukten (t. ex. 

 frukten nästan plan eller halfklotformig). Koerbeu (Syst. L. 

 Germ. 342) gifver en träffande beskrifning, men den af honom, 

 såsom typ, anförda v. Zwackh Exs. n. 213, är ej den sanna 

 Sag. fuscella Fries. De sydeuropeiska lichenologernas Sag. 

 (Verruc.), fuscella /? glaucina, Hepp. Exsicc. n. 90, är en på 

 groft, sandblandadt murbruk och hård sandsten förekommande 

 askgrå, steril form, som verkligen hör till Sag. fuscella; men 

 till denna hänföra de allmänt, genom en obegriplig förvillelse, 

 Verr. glaucina Ach., Fries, som tillhör en helt annan laf-grupp 

 med sammanhängande lafbål, och har klotformiga, till hälften 

 öfver lafbålen upphöjda, glänsande frukthyllen. Den har, enligt 

 Schweiziska exemplar från Sciileicher (i Prof. Fries' låt- 

 samling), icke ens den aflägsnaste habituela likhet med Sag. 

 fuscella. Dess karakterer äro så klart framställda Ach. Synops. 

 Lich. 94 och Fries Lichen. Europ. 430, och genom den i Lichen. 



