— 140 — 



ved o. s. v. Hos dessa har man derför att tillse, vid hvilken 

 årstid detta nya lager börjar bildas. Detta inträffar vid första 

 regntid efter sommarsolståndet. Samtidigt dermed börjar, med få 

 undantag, hela det nya årets svampvegetation. De mucilaginösa 

 Gasteromyceterna hinna först till utbildning, derefter de köttiga 

 arterna om hösten. Men alla af hårdare och fastare substans 

 hinna till utbildning (frömognad) först om våren, och mot sol- 

 ståndstiden är årets svampvegetation först afslutad. Då således 

 sommaren är deras barndom, hösten deras ungdom, då deras ve- 

 getativa kraft är störst, vinter och vår deras mannaålder och ål- 

 derdom, så tro vi oss ega fullt skäl antaga en motsatt betydelse 

 för årstiderne för svamparne emot de öfrige växternas. Bland 

 otaliga exempel välja vi blott ett till bevis, som tillika på det 

 mest slående sätt framställer en vis plan i naturens anordning. 

 Rhytisma-arterne börja om sommaren såsom svarta fläckar på 

 lefvande träds och buskars blad, svälla om hösten upp till svarta 

 knölar, men under denna tid visa de ej ringaste spår till fröred- 

 ning, hvarföre man länge icke visste om man kunde anse dem 

 för annat än exanthemer, till dess jag händelsevis en vår fann 

 på de nedfallne löfven dessa knölar öppnade och då yppigt fruk- 

 tificera, samtidigt (vid samma temperaturgrad) med de nya bla- 

 dens utveckling på de träd och buskar, på hvilka deras elastiskt 

 uppstigande fröstoft skulle gro. Hade naturen ej uppskjutit dessas 

 fröredning till denna tid, hade den ju varit ändamålslös. 



Fästa vi oss nu vid svamparnes bestämmelse att vara para- 

 siter eller lefva på döende växter, så finner man ock naturligt, 

 att dessa måste företrädesvis frodas, då den öfriga vegetationen 

 aftynar. Den motsats, som i svamparnes bildning och biologiska 

 förhållanden emot de öfriga växterna genast faller i ögonen, står 

 dermed äfven i nödvändigt sammanhang. Fast hösten är deras 

 vår, tillkommer dem alla höstvegetationens egenheter och fysiog- 

 nomi. Så sakna alla den gröna färgen, som tillkommer vårens 

 barn; all framskridande metamorfos, hvarigenom de blifva be- 

 stämda i sina former. Enligt höstvegetationens natur utvecklar 

 sig det fruktifikativa systemet på det vegetativas bekostnad; ge- 



