— 142 — 



Vid vår framställning af årstidernas motsatta betydelse för 

 svamparne emot de öfriga växterna torde man invända, att vin- 

 tren gör ett afbrott i deras vegetation, h vilket icke eger rum med 

 de öfriga växternas under högsommarn. Grunden derför är lik- 

 väl den att vi lefva under den subarktiska zonen och vi anmärka 

 ytterligare, att i den heta zonen vegetationen afstannar, träden fälla 

 sina löf o. s. v. på samma sätt hetaste årstiden. Ytterligheterna 

 i köld och värma verka således på samma sätt. Liksom hos oss 

 saknas söderns egentliga vårväxter f. ex. de herrliga Liliaceae, så 

 saknas i de tropiska länderna större delen af våra höstsvampar, 

 de köttiga " Hymenomyceterna. Den allmänna lagen måste häm- 

 tas från medelförhållanden, nemligen 45° breddgraden, båda yt- 

 terligheterna utgöra undantag. Under nämnde breddgrad, eller vin- 

 terregnens region efter Schouw, afbrytes svampvegetationen om 

 sommaren, börjar först sednare på hösten, står under sin full- 

 komligaste utbildning just under vintersolståndet (Tuber cibarium); 

 men ju mer vi närma oss polerna, desto mer tillbakaflyttas tiden 

 för de egentliga svamparnes framträdande. Det mest karakteri- 

 stiska slägtet i detta afseende är Cortinarius. I S. Italien är 

 bästa tiden för dessa från den 15 Nov. till den 15 Dec, i syd- 

 liga Frankrike från den 15 Okt. till den 15 Nov., i norra Tysk- 

 land efter Albertini och Schweinitz från den 15 Sept. till den 

 15 Okt. , men hos oss vanliga år från den 15 Aug. till den 15 

 Sept. Det synes vara öfverflödigt anmärka, att dessa uppgifna 

 tidsmomenter icke få strängt uppfattas, utan endast såsom unge- 

 färliga, då efter yttre förhållanden deras utbildningstid under olika 

 årgångar än fram-, än tillbakaflyttas. I den arktiska zonen blir 

 hela svampvegetationen sammanträngd till den korta sommaren. 

 Ty värma och fuktighet i förening äro för svamparne lika nöd- 

 vändiga vilkor, som för den öfriga vegetationen, men med den 

 skillnad, att då bland de öfriga det företrädesvis är värmen som 

 bestämmer vegetationens inre olikhet, är det bland svamparne 

 fuktigheten. Detta är primära grunden så väl till olikheterna i 

 deras årstider, som i deras geografiska utbredning *). 



") Min son, E P. Fries, har i sin grad ual disputation öfver Svamparnes geogra- 

 fiska utbredning i detaljer utfört detta senare. 



