sin utbildning om våren, såsom Pyrenomycetes, Dematiacei. Till 

 dessa sluta sig äfven de utmärktare vaxartade Discomycetema, 

 af annan inre grund, som straxt nedanför skall anföras. Vid 

 sommarsolståndet är årets svampvegetation afslutad. Svampar- 

 nes stora klass kan fördelas med allt skäl i trenne, 1) de lägre 

 elementär-svamparnes, utan skildt fruktlager (Mucedines), 2) de 

 egentliga svamparne (Fungi) med exosporiska sporophorer och 

 3) halfsvamparne (Mycetes eller Ascomycetes) med endosporiska 

 sporophorer eller Asci p. s. d. Af dessa utgöra de förstnämnde 

 öfvergången till Phyceerna; de sistnämnde till Lafvarne. De egent- 

 liga svamparne, som utgöra centren, afbryta tvärt mot den öfriga 

 naturen ock ega icke förvandtskap med någon annan familj utom 

 svamparnes klass. De mest från alla andra afvikande äro onek- 

 ligen Myxbgastres. Betrakta vi nu hvardera af dessa underklas- 

 ser särskildt, så finna vi att de egentliga svamparne äro de som 

 först framträda efter sommarståndet (och ibland dem främst de 

 mest afvikande Myxogastres, sen hösten och våren Mucedines; 

 Ascomycetes åter, som för slägtskapen med Lafvarne erfordra 

 längsta tid för sin utbildning, hafva tydligen sitt maximum om 

 våren. I den mån de biologiska förhållanden närma sig hvaran- 

 dra, försvinna alla gränser emellan Homonemeernas olika klasser, 

 som Hr D:r Nyländer i en uppsats i Kongl. Vetenskaps- Aka- 

 demiens förhandlingar visat och hvaruppå vissevligen ingen enda 

 under senare 50 åren tviflat, som något befattat sig med dessa 

 växters studium.» 



