— 191 — 



gen, det vill säga ett stycke bakom sista gälöppningarna. De 

 äro störst under nosen och å nämnde sidobrädd, men rotskenk- 

 laraa kunna svårligen upptäckas med oväpnadt öga. Störst af 

 alla småtaggar äro de, hvilka, tätt sammanställda, formera ett 

 smalt band å ömse sidor af stjerten, utefter hela dess längd. 

 Dessa likna derföre små, starkt bakåtböjda tornar och hafva 

 basen mer hel. Af ordinära hiaggar finnas omkring 10, hvilka 

 ställda efter hvarandra formera en båge, som omsluter öfra ran- 

 den af hvartdera ögat; två rader på framdelen af nosbrosket, 

 men blott en eller några få i hvardera raden; mellan 20 och 30 

 ställda i ett liksidigt, triangellikt fält emellan hufyudet och hu- 

 meralbrosket, samt, såsom det vill synas, fördelade i 7 oreguliera 

 rader, af hvilka en rad är ställd längs efter ryggraden, En sida 

 af detta fält är hälften så lång som afståndet från den framåt* 

 rigtade vinkeln till nosspetsen; och en sådan sidolängd bakom 

 humeralbrosket börja tvenne rader knaggar på ömse sidor om 

 ryggraden, hvilka till en början äro låga, helt små och glest 

 ställda, men närma sig hvarandrä och tilltaga i storlek, allt efter 

 som de nalkas stjerten, längs hvilken de fortlöpa, å ömse sidor 

 om dess rygg, ända till början af andra ryggfenan. Utanför 

 dessa rader börja på stjertroten, å ömse sidor, tvenne rader till, 

 likaledes med små, glest sittande knaggar; men den nedersta ra- 

 den upphör redan en pannbreddslängd bakom spetsarna af de 

 bakåt fällda bukfenorna, och har ingenstädes särdeles stora knag- 

 gar; den mellersta raden, hvars knaggar i storlek föga eftergifva 

 dem i öfversta raden (d. v. s. i mellersta parraderna), fortlöper 

 deremot ända ut mot första ryggfenan. På stjerten sitta knag- 

 garna tätt packade, så att de stundom hafva utträngt hvarandra. 

 De nedersta raderna äro minst reguliera. Knaggarna tilltaga 

 ganska hastigt i storlek till midten af stjerten, hvarest de äro 

 störst. Derifrån aftaga de återigen, men helt småningom, så att 

 sista knaggen blott är hälften kortare än en af de största. De 

 ordinära knaggarna hafva roten tillplattad, grundt refflad, i det 

 närmaste helbräddad och i allmänhet något längre än bred, från 

 hvilken den i synnerhet på stjerten starkt bakåtböjda och från 



