— 196 — 



antal — stundom saknas de helt och hållet — förekomma på 

 stjertens sidor, likna vid basen från sidorna sammantryckta tor- 

 nar. Basen är oreguliert stjernlikt utbredd och refflad, med än 

 fram- än bakåtrigtad och ofta rakt utstående spets. 



Fårgen ofvan brungrå med glest strödda, ljusare småfläckar 

 och blåsvarta slemporer. Inunder är den ljusare eller hvitgrå, 

 brunschollig, med likaledes blåsvarta slemporer, ifrån hvilka lju- 

 sare, böjda streck utlöpa. Sjelfva nosspetsen är svartbrun. 



Hannen: Ofvantill finnas småtaggar på nosen, ofvan ögonen, 

 på nacken, helt omkring skifvans yttre rand ända till slutet af 

 bröstfenorna, samt glest strödda, på öfra sidan af stjerten, på 

 ryggfenorna och stjertfenan. För öfrigt obeväpnad och för kän- 

 seln glatt. Undre sidan har äfven småtaggar, undantagandes nos- 

 spetsen till 11 ögondiameters längd, trakten omkring munnen, 

 slaksidorna, samt här och der på magen, bakre randen af bröst- 

 fenorna, bukfenorna och stjerten, hvilka alla likaledes äro glatta. 

 Dessa taggar äro särdeles tätt sittande, stora och nållika samt 

 något bakåt krökta på undre sidan af nosen, ofvan och under på 

 kroppens främre sidokant samt öfver ögonen, hvarest de formera 

 ett krökt band, dubbelt längre än ögats diameter. Ordinära 

 knaggar saknas stundom och merendels hos större individer helt 

 och hållet; då de finnas, förekomma de glest och oreguliert spridda 

 på sidorna af stjerten, oftast vid och något framom ryggfenorna. 

 En och annan sådan träffas ock stundom längre fram; men of- 

 vantill har jag blott hos ett mindre, likväl fortplantningsskickligt 

 individ — totallängd 1280 mill.m. — iakttagit några få, till an- 

 talet fem, sittande framom första ryggfenan, med olika mellan- 

 rum. Dessa knaggar äro så till vida olika dem på stjertens si- 

 dor, att spetsen nästan helt och hållet saknas. Till formen äro 

 de elliptiska, tre gånger längre än höga och med den lilla, bakåt- 

 rigtade spetsen öfver början af knaggens sista tredjedel. De hafva 

 derföre stor likhet med snäckan, Pilidium fulvum. Baktill på 

 dessa finnes en fåra, från spetsen till basen, — grundare sådana 

 äro ock tillstädes framtill och på sidorna — men denna, nemli- 

 gen basen är hel och ej flikigt eller stjernlikt utbredd såsom hos 



