— 197 — 



sidoknaggarna. A ömse sidor vid sidobrädden, på början af bröst- 

 fenan samt i böjd med en linia som dragés tvärs öfver kroppen 

 och straxt bakom ögonen, finnes en af de hos hannar vanligen 

 förekommande, så kallade kardor, sammansatt af 7 — 12 från si- 

 dorna och vid basen starkt sammantryckta, bakåtrigtade, torne- 

 lika knaggar, med uppåtböjd spets. Ett stycke innanföre bröst- 

 fenans sidovinkel är det andra paret beläget, och livar och en af 

 dessa kardor är dubbelt större än en af de främre, samt väl dub- 

 belt längre än bred; men knaggarna i en sådan karda, hvilka 

 uppgå ända till 50 stycken, hafva spetsarna inåt och uppåt böjda 

 samt basen sammantryckt från fram- och baksidorna. De äro 

 ställda i 10 — 17 tvärrader, 2 — 5 i hvardera, och fältet är på 

 midten bredast. I hvardera käken finnas 40 längsrader tänder 

 samt 10 stycken i en sådan rad uti öfver- och 11 i underkäken: 

 de motsittande likna hvarandra. Den plats 8 — 9 tänder i yttre 

 tvärraden intaga, räknadt från munnens midt, är lika med bred- 

 den af fjerde gälöppningen. Ofvan om en tands — en från mid- 

 ten af främre tvärraden — rotstycke, är kronan utbredd till en 

 rundad skifva, med från sidorna något uppåtböjda kanter, och 

 ifrån denna höjer sig den inåtrigtade och något böjda tandspet- 

 sen, hvars längd är något större än skifvans diameter. De yt- 

 tersta sidotänderna äro mindre, men hafva i grunden samma 

 byggnad; men den högst obetydliga eller nästan omärkliga tand- 

 spetsen är belägen vid inkanten och ifrån den sträcker sig utåt 

 tandskifvan en helt låg och slutligen försvinnande längsköl. Emel- 

 lan midtel- och sidotänderna ser man de till de förra sig smånin- 

 gom utvecklande mellanformerna. 



De yttre hjelpgenitalia lika långa med afståndet från mun- 

 nen till nosspetsen. 



Färgen ofvan brungrå, med glesa, runda, mjölkhvita fläckar, 

 hvilka äro föga större än halfva ögats diameter. Kanten från den 

 mörka nosspetsen till bort mot bröstfenans sidovinkel, de aflånga, 

 småtaggiga fälten öfver ögonen jemte kardfälten gråaktigt hvita. 



Det exemplar, som närmast legat till grund för denna be- 

 skrifning och hvilket är det största jag hittills sett, håller i to- 



