— 251 — 



procenthalt af dem. Vill man åter undgå dessa förluster, så blir 

 procenten för stor, emedan stärkelse, gummi, cellulosa m. m. ingå 

 och förorena den del, som man genom vägning bestämmer såsom 

 gluten eller mjölets qväfveföreningar. 



Lika litet som man med större tillförsigt kan förlita sig på 

 de uppgifna proteinprocenterna i mjölet eller säden, likaså osäkra 

 äro uppgifterna på halterna af de särskildta qvantiteterna stär- 

 kelse, gummi, socker och cellulosa, hvilka i dem förefinnas. MlT- 

 SCHERLICH och Krocker anse, att i den råa säden finnes intet 

 socker. En viss halt af gummi har man likväl aldrig velat för- 

 neka; men är det så, att detta gummi leder sitt ursprung från 

 stärkelsen, så har man svårt att fatta, huru en sådan gummi- 

 bildning kunnat ske, utan att tillika en del öfvergått till socker. 

 Ty då stärkelsen börjar öfvergå aldrig så litet i lösligt tillstånd 

 samt bilda dextrin och gummi, uppstår alltid samtidigt en mer 

 eller mindre qvantitet socker. Har säden lidit inverkan af fug- 

 tighet och börjat undergå en förskämning, så röjer sig sockerhal- 

 ten redan af den söta smak, som sädeskornen äga. Emedlertid 

 beräknar Krocker gummihalten hos t. ex. korn och hafre till 

 20 å 28 procent, hvilket väl svårligen torde medgifvas, utan att 

 tillika en betydlig mängd socker uppstått. — Qvantiteten cellu- 

 losa eller lignin kan icke heller med tillräcklig noggranhet be- 

 stämmas. Behandlar man hvetekli flera gånger med saltsyra och 

 kali, för att utdraga stärkelsen och qväfveföreningarne, så åter- 

 står allt mindre och mindre qvantiteter vedämne, ty detta angri- 

 pes alltid något och löses till en del, innan man fullständigt hun- 

 nit aflägsna de öfriga af kliets beståndsdelar. Man antager att 

 kliet dervid vanligen bör gifva en återstod af 9 å 12 procent, 

 men får syran eller kalit inverka tillräckligt länge, så erhålles en 

 vedämnehalt af endast 4 å 5 procent. Poggiale, som vid kliets 

 undersökning använde en annan method, nemligen behandling med 

 diastas, erhöll äfven en återstod, hvars vedämnehalt beräknades 

 till 35 procent af kliets vigt. Denna halt är sannolikt lika myc- 

 ket för stor, som den enligt förra- methoden är för liten. Dylika 

 skiljaktigheter visa, huru stor tillit kan sättas till båda under- 



