— 300 — 



ella lif genom att småningom, men oupphörligt ändra form, i 

 det de, än från ett, än från ett annat ställe på kroppen, som 

 liknade en liten slemklump, utsköto större eller mindre, än run- 

 dade, än uddiga, ömsom långa smala, ömsom korta breda ut- 

 skott, hvilka sedermera åter indrogos antingen helt och hållet 

 eller blott till en del. Härjemte utsände denna Amoeba, dels 

 från nyssnämnda utskott, dels emellan desamma, från hvilken 

 punkt af kroppen som helst, en mängd fina genomskinliga slem- 

 miga trådar, hvilka med en långsamt strömmande rörelse utsän- 

 des stundom ända till 15 millimetrers längd från kroppen. Dessa 

 trådar voro emellanåt mera söndrade från hvarandra, men van- 

 ligen bildades förgreningar emellan dem, och icke sällan liksom 

 sammansmälte de till smalare eller bredare band. I dessa trådar 

 och band sågos under mikroskopet en oräknelig mängd korn, ord- 

 nade i rader efter trådarnes rigtning , samt här och der blandade 

 med större kärnor. Stundom träffades större eller mindre delar 

 af sjelfva den slemmiga kroppsmassan afskiljda från denna och 

 endast genom de nämnda fina trådarne egande samband med den- 

 samma. I dessa trådar märktes ofta en dubbel strömning, en 

 gående utåt från kroppen och en annan gående i motsatt rigt- 

 ning. Denna strömning syntes stå i samband med utsträckandet 

 eller indragandet af trådarne, och jag såg aldrig nägon sådan 

 fram och åter gående strömning af slemkornen på samma tråd, 

 som M. S. Schultze beskrifver i sin afhandling »Ueber den Or- 

 ganismus der Poiythalamien», sid. 8. — Blef djuret oroadt, drog 

 det ofta plötsligt in sina trådar och utskott, och sammandrog sig 

 till en liten klump. Ibland åter skedde denna indragning mera 

 långsamt. Trädarne tjente tydligen såsom förflyttningsverktyg, 

 och förmodligen äfven såsom redskap till fångande af och indra- 

 gande i kroppen af diatomaceer o. d., som tjenar till djurets un- 

 derhåll. Jag var likväl aldrig nog lycklig att få se någon dia- 

 tomacé fångas af denna Amoeba, och fann icke heller någonsin i 

 djurets inre några föremål, som bestämdt kunde igenkännas såsom 

 rester efter födoämnen, men hos åtskilliga individer träffade jag 

 ett litet bihang, hviiket vid undersökning befanns hufvudsakligen 



